o
DEREK PRINCE: RAKENNA KALLIOLLE
PARANNUKSEN KAUTTA USKOON, OSA 1.
Tämä on Rakenna kalliolle -sarjan kolmas opintojakso.
Tänään aiheena on "Parannuksen kautta uskoon".
Totean heti aluksi, että uskoon pääsee vain parannuksenteon kautta.
Kaikki muut tiet, joiden väitetään johtavan uskoon, ovat petosta.
Todellinen usko ei ole mahdollinen ilman parannuksentekoa.
Haluan tänään pohtia opillisia perustuksia.
Henkilökohtainen perustus on Jeesus Kristus.
Uudesta testamentista käy ilmi opillinen perustus.
Miljoonat kristityt eivät ole huomanneet tätä seikkaa.
Perustukset käyvät ilmi selvästi Hepr. 6:1-3:sta.
Hepr. 6:1-3: -
"Älkäämme siis enää viipykö Kristuksen opin alkeissa," -
"vaan edetkäämme täyteen tietoon."
"Emme voi uudestaan laskea perustusta" -
"ja opettaa sellaisia asioita kuin parannus kuolleista teoista," -
"usko Jumalaan, oppi kasteista sekä kätten päällepanemisesta," -
"kuolleiden ylösnousemus ja iankaikkinen tuomio."
"Menkäämme eteenpäin, jos Jumala suo."
Tässä on kaksi perusajatusta.
Ensinnäkin on tärkeää laskea perustus.
Ilman perustusta ei voi rakentaa taloa.
Kun perustus on laskettu huolella, älä jatka perustuksen tekemistä, -
vaan rakenna talo valmiiksi.
Hepr. 6:1:ssä mainitaan perustus.
Sillä tarkoitetaan kristinuskon opillista perustusta.
Kirjeessä mainitaan kuusi perustotuutta.
Ensinnäkin parannus kuolleista teoista, -
toiseksi usko Jumalaan, kolmanneksi oppi kasteista, -
neljänneksi kätten päällepaneminen, viidenneksi kuolleiden ylösnousemus
ja kuudenneksi iankaikkinen tuomio.
Luettelo vie meidät kristillisen uskon alkupisteestä -
uskon lopulliseen täyttymiseen ikuisuudessa.
On tärkeä muistaa, että kristinusko ei pääty ajassamme.
Se ei pääty tässä elämässä eikä maailmassa.
Usko kantaa meidät tämän maailman ja ajan yli ikuisuuteen.
Monet kristityt ovat kadottaneet näyn ikuisuudesta.
He toimivat ikään kuin kaikki tärkeä tapahtuisi tässä ajassa.
Paavali sanoo: "Jos olemme panneet toivomme Kristukseen" -
"vain tämän elämän ajaksi, olemme säälittävimpiä kaikista ihmisistä."
Ellei uskova näe ikuisuuteen, -
hänen tilanteensa on säälittävä ja hän tulee kokemaan pettymyksiä.
Emme löydä täyttymystä täällä. Täyttymys tulee ikuisuudessa.
Kuusi perustotuutta vievät meidät alkupisteestä, parannuksesta, -
ylösnousemukseen ja tuomioon.
Haluan nyt tarkastella ensimmäistä perustotuutta, -
parannusta kuolleista teoista.
Tahdon ensin tuoda esiin merkittävän asian, -
joka mainitaan Hepr. 6:3:ssa.
Kirjoittaja sanoo: "Menkäämme eteenpäin, jos Jumala suo."
Menemme kohti täyttymystä, jos Jumala suo.
Herää kysymys, miksei Jumala soisi.
Jumala toki tahtoo, että kaikki menevät eteenpäin.
Vastaan esimerkillä rakennusalalta.
Jos joku haluaa rakentaa talon, -
tarvitaan rakennussuunnitelma ja rakennuslupa viranomaisilta.
Lisäksi rakennus täytyy tarkastaa vaihe vaiheelta.
Ensimmäisenä tarkastetaan perustus.
Jos perustus on hutera, rakennus ei ole turvallinen.
Ellei perustus ole vankka, rakennustyötä ei saa jatkaa.
Jumala toimii meidän suhteemme samalla tavalla.
Jumala haluaa tarkastaa perustuksemme.
Ellei perustus ole laskettu Hänen tarkoittamallaan tavalla, -
emme saa lupaa mennä eteenpäin.
Ihminen jatkaa elämistä uskon alkeistasolla, -
mutta hän ei kasva eikä tule täydeksi, -
koska perustus ei ole riittävä.
On siis ehdottoman tärkeää hallita nämä kuusi perustotuutta, -
jotka ovat kristillisen uskon perustus.
Tarkastelemme nyt ensimmäistä, parannusta kuolleista teoista.
Mitä ovat kuolleet teot?
Monissa raamatunkäännöksissä sanotaan "kuolemaan johtavat teot".
Se ei ole oikea käännös.
Kaikki, mitä teemme ilman uskoa Jumalaan, ovat kuolleita tekoja.
Kaikki, mitä ei ole tehty uskossa, ovat kuolleita tekoja.
Usko tuo tekoihin elämän.
Joku saattaa käydä ahkerasti kirkossa, -
avustaa köyhiä ja lausua rukouksia, -
mutta ellei hän ole toiminut uskossa, teot ovat kuolleita.
Meidän täytyy kääntyä pois kaikesta, mitä emme tee uskossa.
Yksin usko elävöittää uskomuksemme ja tekomme.
Se ei välttämättä tarkoita sitä, että ihminen on elänyt synnissä.
Hän ei ole elänyt Jumalalle.
Usko ei ole syttynyt sydämessä eikä elävöittänyt tekoja.
On tärkeää ymmärtää, mitä parannus on.
Parannus ei ole tunne.
Monet ihmisiä koetetaan saada tunnepitoiseen tilaan -
ja sitten heitä kutsutaan Jeesuksen luo.
Se johtaa usein pettymykseen, -
koska kun tunne menee ohi, mitään ei jää jäljelle.
Raamatun mukaan parannus ei ole tunne.
Se on päätös. Se ei synny tunteista.
Se pohjautuu tahtoon.
Jos voimme saavuttaa ja kääntää ihmisen tahdon, -
näemme pysyviä kääntymyksiä.
Monet kääntymykset nykyajan kirkossa ovat kestämättömiä, -
koska ihmisen tahto ei ole koskaan muuttunut.
Ihmiset ovat saaneet tunnepitoisen kokemuksen.
Heillä on ollut hieno olo jonkin aikaa, -
mutta ennen pitkää he luopuvat, koska tahtoa ei ole taivuteltu.
Raamatussa on kaksi pääkieltä.
Uusi testamentti on kreikaksi, Vanha testamentti hepreaksi.
Kummassakin kielessä on tietty parannusta merkitsevä sana.
Täyden kuvan saa, kun tarkastelee kumpaakin kieltä.
Kreikan kielellä parannusta tarkoittava sana -
käännetään maallisissa teksteissä: "muuttaa mielensä".
Parannus edellyttää muutosta suhtautumisessa omiin elintapoihin.
Olen elänyt vain itselleni, mutta vastedes haluan miellyttää Jeesusta
Se on päätös. Se ei ole tunne.
Ihminen voi tehdä parannuksen ilman suoranaista tunnetta, -
mutta hän ei voi tehdä parannusta ilman mielenmuutosta.
Hepreankielinen sana on hyvin elämänmakuinen.
Heprean parannusta merkitsevä sana on "kääntyä ympäri".
Kasvot ovat olleet kohti vääryyttä, selkä käännettynä Jumalalle.
Ihminen kääntyy 180 astetta.
Hän kääntyy kohti Jumalaa ja kysyy Häneltä neuvoa.
Kun merkitykset yhdistää, saa täydellisen kuvan parannuksesta.
Usko tulee vasta parannuksen jälkeen.
Raamatun sanoman järjestys on tämä: tehkää parannus ja uskokaa.
Monet kristityt sanovat kamppailevansa uskonsa puolesta.
Se ei kuitenkaan ole totuus.
He eivät ole täyttäneet parannuksen ehtoja.
Parannus on ensimmäinen perustotuus.
Ilman tuota perustuskiveä rakennus on aina hutera.
Olen antanut sielunhoitoa sadoille kristityille, -
joilla on ollut henkilökohtaisia ongelmia.
Kokemusteni perusteella olen tullut tähän johtopäätökseen.
Kristittyjen ongelmista ainakin puolet johtuvat siitä, -
etteivät he ole koskaan tehneet todellista parannusta.
He eivät ole koskaan muuttaneet mieltään.
He eivät ole tehneet päätöstä.
He eivät ole antautuneet Jeesuksen herruudelle.
He tekevät yhä päätöksiä tästä näkökulmasta: -
"Jos toimin niin tai näin, miten minun käy?"
Se ei ole todellista parannuksentekoa, -
jossa ihminen miettii: "Jos toimin näin, kirkastaako se Kristusta?"
Monet ihmiset, etenkin nuoret mutta eivät pelkästään nuoret, -
ovat kahtaalle horjuvia.
Raamatun mukaan kahtaalle horjuva on epävakaa kaikessa mitä tekee.
Hänellä ei ole vakaata perustusta. Hänen rakennuksensa on horjuva.
Pyydän sinua tässä hetkessä pohtimaan hiljaa mielessäsi, -
oletko koskaan tehnyt todellista parannusta.
Vai oletko yhä kahtaalle horjuva?
Maanantaina haluan seurata Jeesusta ja tiistaina elän jo itselleni.
Silloin saa kummastakin maailmasta huonot puolet.
Olisi parempi elää maailmassa vain itselle.
Kahtaalle horjuvalla on jakautunut persoonallisuus.
Tarkastellaan parannuksenteon luonnetta.
Jeesus kertoi vertauksen todellisesta parannuksenteosta.
Se on vertaus tuhlaajapojasta.
Joidenkin mielestä vertauksen nimen pitäisi olla "Rakastava isä".
Vertaus on tuttu. Se kerrotaan Luuk. 15:ssä.
Rikkaan perheen toinen poika halusi perinnön heti itselleen.
Poika muutti kaukaiseen maahan ja tuhlasi perintönsä.
Poika eli synnissä.
Kun poika oli tuhlannut omaisuutensa, tuli nälänhätä.
Poika joutui elättämään itsensä ruokkimalla sikoja.
Juutalaiselle sikojen ruokkiminen oli alhaisinta, mitä voi keksiä.
En toki halua halveksia siankasvattajia.
Juutalaisessa kulttuurissa sika on saastainen eläin.
Poika kulki ryysyissä ja ruokki sikoja.
Poika oli nälkäinen. Hän tahtoi syödä palkoja, sikojen ruokaa.
Luuk. 15:17:ssä kerrotaan, mitä tapahtui.
"Silloin poika meni itseensä ja ajatteli."
On tärkeää mennä itseensä. Se on totuuden hetki.
Täytyy nähdä itsensä todellisessa valossa, Jumalan silmin.
"Silloin poika meni itseensä ja ajatteli:" -
"Minun isäni palkkalaisilla on kaikilla yllin kyllin ruokaa," -
"mutta minä näännyn täällä nälkään."
"Ei, nyt minä lähden isäni luo ja sanon hänelle:" -
"Isä, minä olen tehnyt syntiä taivasta ja sinua vastaan."
"En ole enää sen arvoinen, että minua kutsutaan pojaksesi."
"Ota minut palkkalaistesi joukkoon."
"Niin hän lähti isänsä luo."
Poika teki päätöksen ja kääntyi. Se oli todellista parannuksentekoa.
Täytyy tehdä päätös ja toimia sen mukaisesti, -
palata rakastavan Isän luo, jota on loukannut: -
"Olen epäonnistunut. Tarvitsen Sinua. Ota minut takaisin."
Poika ajatteli sanovansa: "Ota minut palkkalaistesi joukkoon."
Kun poika palasi, Isä näki hänet.
Tämä on hienoa. Jumala on tällainen.
Jumala näkee meidät ja odottaa meitä.
Kun poika vielä oli kaukana, isä näki hänet ja juoksi häntä vastaan.
Sellainen on Jumala. Näin Hän kohtaa meitä.
Isä suuteli poikaa. Poika ei ehtinyt sanoa viimeistä lausetta.
Isä sanoi: "Hakekaa joutuin parhaat vaatteet," -
"pankaa hänelle sormus sormeen ja kengät jalkaan."
"Teurastakaa syöttövasikka."
Se on seurausta todellisesta parannuksenteosta.
Kannattaa kääntyä, kun tulee vastaanotetuksi tällä tavalla.
Poika meni itseensä ja myönsi epäonnistumisensa.
"Tuhlasin kaiken, minkä isä antoi."
"Teen nyt päätöksen."
"Käännyn ympäri. Palaan isän luo. Pyydän häneltä anteeksi."
Poika kääntyi ja palasi.
Se on todellista parannuksentekoa.
On olemassa myös vääränlaista katumusta.
Juudas koki tällaista itsesyytöstä.
Se on kuvattu Matt. 27:ssä.
Jakeesta 3 eteenpäin.
"Kun Juudas, Jeesuksen kavaltaja," -
"näki, että Jeesus oli tuomittu kuolemaan, hän katui tekoaan."
"Hän vei saamansa rahat takaisin ylipapeille ja sanoi:" -
"Tein väärin, kun kavalsin viattoman veren."
"Mutta he vastasivat: 'Mitä se meitä liikuttaa? Omapa on asiasi.'"
"Juudas paiskasi rahat temppeliin, meni pois ja hirttäytyi."
Juudas katui, muttei suostunut muutokseen.
Juudas oli ohittanut muutoksen hetken.
Minusta tämä on vakava ajatus.
Ihminen voi ohittaa ajan, jolloin on mahdollista muuttua.
Ihmiselämän merkittävin hetki on se, -
jona Jumala alkaa kehottaa ihmistä parannuksentekoon.
Jos sen ohittaa olankohautuksella ajatellen: "Ehkä myöhemmin", -
ei ole takuita siitä, että Jumala ottaa asian esiin uudelleen.
Ihmiselämän tärkein hetki on se, jolloin Jumala sanoo: -
"Tee parannus. Haluan ottaa sinut takaisin. Rakastan sinua."
Olen pohtinut näkemääni ihmisten elämässä ja Raamatussa.
Olen huomannut, että eräs asia herättää Jumalan vihan.
Se on Hänen armonsa halveksiminen.
Jumala tarjoaa armoaan ilmaiseksi.
Jumala vihastuu, jos me halveksimme Hänen armoaan.
Eräs henkilö halveksi Jumalan armoa.
Hänen nimensä oli Esau.
Hänestä kerrotaan Hepr. 12:ssa.
Me muistutamme paljon Esauta.
Olkaamme varmoja, ettei Esau tee päätöksiämme.
Hepr. 12, jakeesta 14.
"Pyrkikää rauhaan kaikkien kanssa ja pyhitykseen," -
"sillä ilman sitä ei kukaan ole näkevä Herraa."
"Pitäkää huoli siitä, ettei yksikään hukkaa Jumalan armoa" -
"eikä mikään katkeruuden juuri pääse kasvamaan" -
"ja tuottamaan turmiota, sillä se saastuttaa monet"
"Katsokaa, ettei kukaan ole epäpyhä tai haureellinen kuten Esau," -
"joka yhdestä keitosta myi esikoisuutensa."
Raamatussa ei kerrota, että Esau olisi sortunut haureuteen, -
mutta hänen asenteensa oli Jumalan silmissä haureuteen verrattavaa.
Esau piti esikoisuuttaan halpana. Hän vaihtoi sen kupilliseen keittoa
Esikoisena Esau olisi perinyt isänsä koko omaisuuden.
Esau oli nälkäinen.
Hän haistoi Jaakobin valmistaman herkullisen keiton tuoksun.
Olen elänyt arabien parissa jonkin aikaa.
Arabit valmistavat linssikeittoa.
Se tuoksuu valtavan herkulliselta.
Voin kuvitella, miten Esau palasi metsältä väsyneenä ja nälkäisenä.
Hän tunsi tuon ihanan tuoksun.
Jaakob ryhtyi tapansa mukaan hieromaan kauppoja: -
"Luovu esikoisuudestasi, niin saat keittoa."
Esau ajatteli varmasti: "Mitä iloa esikoisuudesta? Minun on nälkä."
Esau piti halpana esikoisuuttaan.
Se vihastutti Jumalan.
Jumala sanoi profeetta Malakian kautta: -
"Jaakobia minä rakastin, mutta Esauta vihasin."
Se on vakava ajatus.
Jos ihminen tahallisesti halveksii Jumalan armoa, -
perintöä, jota Jumala tarjoaa Jeesuksessa Kristuksessa, -
ja kääntyy pois hetkellisen halvan nautinnon takia, -
Jumalan viha nousee.
Hepr. 12:ssa jatketaan: -
"Kun Esau myöhemmin halusi siunauksen itselleen," -
"hänet hylättiin. Hän ei saanut tilaisuutta parannukseen," -
"vaikka hän sitä itkien anoi."
Esau ei etsinyt parannuksentekoa vaan siunausta.
Esau hylättiin, koska hän ei löytänyt tilaisuutta parannukseen.
Uskon, että ihminen voi ohittaa parannuksenteon tilaisuuden -
ja menettää mahdollisuuden palata.
Tämä on erittäin vakava ajatus.
Seurakunnissa puhutaan aivan liian vähän -
parannuksenteon välttämättömyydestä.
Ilman todellista parannusta todellinen usko on mahdoton.
Ilman todellista parannusta ihminen jatkuvasti horjuva, -
sillä hän ei ole asettanut perustuskiveä, parannusta.
Hän ei ole päättänyt kääntyä itselleen elämisestä -
Jumalan puoleen sanomalla: -
"Jumala, tässä olen. Mitä minun täytyy tehdä?"
Se on parannuksentekoa.
Teistä jotkut eivät ole tehneet todellista parannusta.
Se on monien ongelmien syyjuuri.
Se aiheuttaa epävakaisuutta.
Yhtenä päivänä menee hienosti.
Seuraavana aamuna kaikki romahtaa.
Ihminen ei ehkä koskaan ole asettanut ensimmäistä peruskiveä.
Hänellä on hutera rakennelma, joka romahtaa jonakin päivänä.
Parannuksenteon on tultava ennen uskoa.
Ilman parannusta todellinen usko ei ole mahdollista.
Uusi testamentti korostaa sitä.
Matt. 3:ssa kerrotaan Johannes Kastajan työstä.
Johannes Kastajan tehtävä oli valmistaa tie Messiaalle.
Johannes saarnasi parannuksentekoa.
Parannuksenteko oli tärkeää, ennen kuin Messias voi tulla.
Parannuksenteko valmisti tietä tulevalle Messiaalle.
Israelin piti ensin tehdä parannus.
Vasta sitten he olivat valmiita kohtaamaan Messiaan.
Matt. 3:1-3: -
"Johannes Kastaja tuli ja alkoi julistaa Juudean autiomaassa:" -
"Tehkää parannus, sillä taivasten valtakunta on tullut lähelle!"
"Juuri häntä tarkoittaa profeetta Jesajan sana:" -
"Ääni huutaa autiomaassa:" -
"Raivatkaa Herralle tie, tasoittakaa hänelle polut!"
Johannes valmisti tietä Herralle vetämällä ihmisiä parannukseen.
Parannuksenteko on ainoa tapa, -
jolla voimme valmistautua ottamaan Herran sydämeemme ja elämäämme.
Kun Johannes oli saanut tehtävänsä päätökseen, -
Jeesus täytti Johanneksen profetian ja jatkoi evankeliumin työtä.
Mark. 1:14-15:ssä sanotaan: -
"Kun Johannes oli vangittu," -
"Jeesus palasi Galileaan ja julisti Jumalan evankeliumia. Hän sanoi:" -
"Aika on täyttynyt, Jumalan valtakunta on tullut lähelle.'
"Tehkää parannus ja uskokaa evankeliumi!"
Tehkää parannus ja uskokaa!
Todellinen usko ei ole mahdollista, ellei ihminen ensin tee parannusta.
Jeesus ei käskenyt ensin uskomaan, vaan tekemään parannuksen.
Jos olet kiinnostunut Derek Princen muista opetuksista, -
ota yhteyttä ja pyydä tuoteluetteloamme.
Yhteystiedot näkyvät ruudussa.
Suomennos: Marianne Tenetz