Derek Prince'i Teenistus
Meeleparanduse läbi usu juurde
Osa 1/2
Nüüd vaatame 3. osa teemast "Aluse rajamine", selle osa pealkiri on:
"Meeleparanduse läbi usu juurde". Tahan kohe alguses öelda,
et ei ole olemas teist teed usu juurde kui meeleparandus.
Iga muu tee, mis väidetavalt sinna viib, on pettus.
Tõeline usk on ilma meeleparanduseta võimatu.
Täna tahan vaadata õpetuslikku alust. Oleme vaadanud isiklikku alust,
milleks on Jeesus Kristus. UT näitab, et on ka õpetuslik alus.
See on ilmutus, mis on jäänud miljonitel kristlastel kahe silma vahele,
kuid see on väga selgelt välja toodud Hb 6:1-3 "Seepärast,
jättes kõrvale õpetuse Kristuse alguse kohta (või Kristuse algtõed),
suundugem täiuslikkusele (täielikkusele või küpsusele).
Ärgem hakakem taas rajama alust meeleparandusele surnud tegudest,
usule Jumalasse, õpetusele ristimisest, käte pealepanemisest,
surnute ülestõusmisest ja igavesest hukkamõistust.
Seda me teemegi, kui Jumal lubab." Seal on 2 mõtet, mis peame ühendama.
Kõigepealt, on hädavajalik rajada alus. Kui sa pole vundamenti rajanud,
ei saa sa hoonet ehitada. Kuid kui oled tõesti aluse rajanud,
siis ära raja korduvalt uuesti alust, vaid mine edasi valmis hooneni.
Need on 2 ühendatud mõtet. Kuid Hb 6:1 ütleb: "see alus" (ing - the).
See on "see õpetuslik alus" kristlikust usust. Nimetatakse 6 õpetust,
mida kordan uuesti: nr 1 - meele- parandus surnud tegudest;
nr 2 - usk Jumalasse; nr 3 - õpetus ristimistest (mitmuses);
nr 4 - käte pealepanemine; nr 5 - surnute ülestõusmine;
nr 6 - igavene kohtumõistmine. Kui vaatad need läbi, siis näed,
et see viib meid kristliku elu algpunktist kuni
selle lõpliku täitumiseni igavikus. Väga tähtis on näha,
kristlik usk ei lõpe aja jooksul, see ei lõpe siin elus ega siin maailmas.
See viib meid üle selle maailma, üle aja igavikku. Kardan,
et paljudel kristlastel tänapäeval pole pea mingit pilti igavikust.
Nad tegutsevad ja mõtlevad nii, et kõik oluline juhtub ajas.
Paulus ütles tegelikult, et kui me vaid selles elus loodame Kristusele,
siis oleme kõigist kõige armetumad, kõige haletsusväärsemad.
Kui sul pole visiooni, mis viib sind üle aja ja edasi igavikku,
siis su olukord on haletsusväärne. Ja sa pead paljus pettuma,
sest ajas ei ole rahulolu, rahulolu tuleb igavikus.
Need 6 õpetust viivad meid algpunktist, milleks on meeleparandus,
kuni ülestõusmise ja kohtumõistmiseni.
Nüüd tahan rääkida 1. algõpetusest - s.o meeleparandus surnud tegudest.
Tahan kõigepealt välja tuua midagi väga olulist, Hb 6:3, ütleb autor:
"Seda me teemegi, kui Jumal lubab." Liigume edasi täielikkusele ja
rahulollu, kui Jumal lubab. Võid küsida, et miks ei peaks Jumal lubama,
Ta ju tahab, et me kõik edasi läheksime. Vastan väikse ehituse näite varal.
Igas tsiviliseeritud linnas tänapäeval, selleks, et ehitada hoonet,
peab sul olema projekt, pead saama valitsuselt loa,
nad peavad su projekti heaks kiitma. Siis tullakse ja
hinnatakse su hoonet ehituse igas faasis.
Esimene asi, mida nad põhjalikult inspekteerivad, on vundament.
Kui vundament pole kindel, siis pole ka hoone turvaline.
Kui su vundament pole kindel, siis ei anta sulle luba ehituse jätkamiseks.
Jumal tegeleb sinu ja minuga täpselt samamoodi. Ta ütleb,
et peab su vundamendi üle vaatama.
Kui see pole rajatud Tema nõuete järgi, siis ei anna Ta luba sul jätkata.
Võid selles kristliku elu algstaadiumis igavesti jätkata,
ja mitte kunagi küpseks või täisealiseks saada ja rahuloluni jõuda,
sest sa pole rajanud õiget alust.
Kas näete, kui väga oluline on omandada need kuus õpetust,
mis on kristliku usu aluseks.
Vaatame nüüd esimest: meeleparandus surnud tegudest.
Kõigepealt, mis on surnud teod. Enamik kaasaaegsed tõlked ütlevad,
et need on teod, mis viivad surma. Ma ei usu, et see on õige.
Usun, et surnud teod on kõik, mis pole tehtud usus Jumalasse.
Kõik, mis pole tehtud usus, on surnud tegu.
Ainus asi, mis toob elu me tegemistesse, on usk.
Võib-olla oled väga hea kirikuskäija, võib-olla oled raha vaestele andnud,
palvetanud, kuid kui see polnud tehtud usus, olid need kõik surnud teod.
Peame pöörduma ära kõigest, mis pole tehtud usus.
Usk üksi annab elu sellele, mida usume ja teeme.
See ei tähenda tingimata, et oled elanud patust elu,
kuid sa pole olnud elav Jumalale, sest usk ei ole tulnud su südamesse ja
toonud Jumala elu. On väga tähtis mõista, mis on meeleparandus.
Meeleparandus ei ole tunne. Olen korduvalt näinud,
kuidas jutlustajad õhutavad inimesed üles emotsionaalsesse suhtumisse
ja siis kutsuvad nad usule Kristusesse. Väga tihti viib see langemisele,
sest emotsioon läheb üle ja neile ei jää midagi alles.
Pea meeles, piibellik meeleparandus ei ole tunne, see on otsus.
See ei saa alguse tunnetest, see saab alguse tahtest.
Kui suudame jõuda inimeste tahteni ja pöörata nende tahet,
siis näeme püsivaid pöördumisi.
Paljud nn pöördumised tänapäeval pole püsivad,
sest need pole kunagi muutnud inimese tahet.
Neil oli emotsionaalne kogemus, nad läksid põnevile,
võib-olla tundsid end imehästi mõned nädalad või kuud, isegi aastad.
Kuid lõpuks ei ole neis piisavalt seda, mis viiks neid lõpuni,
sest nende tahe ei saanud puudutatud.
Te teate, et Piiblis on 2 põhilist keelt: UT kreeka ja VT heebrea keel.
Mõlemis neis keeltes on spetsiifiline sõna "meeleparanduse" jaoks.
Kuid ainult siis, kui paneme need 2 keelt kokku,
näeme selle sõna täit tähendust.
Kreeka keeles on see sõna sekulaarses keeles alati tõlgitud:
"meelt muutma", "muutma oma mõtlemist".
Seega, kõigepealt tähendab meeleparandus mõtlemise muutmist,
selle suhtes, kuidas oled elanud. Olen elanud selleks,
et olla endale meelepärane, teha oma asja. Nüüdseks elan,
et olla meelepärane Jeesusele, mu Päästjale. See on otsus,
nagu ütlesin varem, see ei ole tunne.
Võid meelt parandada ilma igasuguse ilmse emotsioonita.
Kuid pole võimalik meelt parandada oma tahet muutmata.
Siis heebreakeelne sõna, ja see on väga tüüpiline juutidele.
Nad on kahe jalaga maa peal, nad tahavad teada, mis sellest lõpuks saab.
Heebreakeelne sõna tähendab otseselt "ümber pöörama".
Kui oled olnud näoga ühes suunas, vales suunas, seljaga Jumala poole,
siis pöörad ringi 180 kraadi, seisad näoga Jumala poole ja ütled:
"Jumal, siin ma olen. Ütle, mis ma pean tegema, ja ma teen seda."
Nii et paned need 2 kokku, siis saad tervikliku pildi meeleparandusest.
Ja usk tuleb ainult pärast meeleparandust.
Kogu Piibli sõnum on selles järjekorras: paranda meelt ja usu!
Paljud inimesed, mõned neist on täna siin, näevad oma usuga vaeva.
Tegelikult ei maadle sa oma usu pärast,
sa pole kunagi täitnud meeleparanduse tingimust.
Mõistate, see on kõige esimene õpetus kuuest põhiõpetusest.
Ja kui sul pole see aluskivi paigas, on su hoone alati ebakindel.
Olen aastate jooksul sadu inimesi, sadu kristlasi nõustanud,
kes tulevad oma isiklike probleemidega ja pärast paljusid kogemusi,
jõudsin järeldusele, et vähemalt 50% kristlaste probleemidest
on tingitud ühest põhjusest:nad pole kunagi päriselt meelt parandanud.
Nad pole kunagi päriselt oma meelt muutnud,
pole kunagi päriselt seda otsust teinud, alistanud oma elu Jeesusele.
Nad teevad otsuseid ikka veel sellisest vaatevinklikst:
"Kui ma teen seda, mis ma siis saan. Kui teen toda, mis ma siis saan?"
Kui oled meelt parandanud, siis sa ei mõtle enam nii.
Mõtled: "Kui ma teen seda, kas see toob au Jeesusele?"
Meil on hulganisti inimesi, arvan, et põhiliselt noored, kuid mitte ainult,
kes on kaksipidise meelega. Piibel ütleb,
et hingelt kaksipidine mees on ebakindel kõigil oma teedel.
Tal pole kindlat vundamenti, ta ei saa ehitada stabiilset hoonet.
Kutsun sind, vaikselt, just seal kus oled, mõtlema oma elule korraks ja
küsima endalt: "Kas olen kunagi tõeliselt, päriselt meelt parandanud?
Või olen endiselt kaksipidi mõtleja?
Esmaspäeval tahan olla meelepärane Jeesusele, teisipäeval iseendale.
Tegelikult saad mõlemalt poolt halvima niimoodi.
Sul oleks parem, kui elaksid lihtsalt maailmas, iseendale,
kuna oled kaksipidise meelega, kahestunud isiksus.
Nüüd vaatame meeleparanduse olemust. Jeesus rääkis ühe tähendamissõna,
mis on kõige selgem, parem pilt tõelisest meeleparandusest,
see on tähendamissõna kadunud pojast, nagu seda kutsutakse.
Keegi ütles, et selle nimi peaks olema tähendamissõna hoolivast isast.
Mäletate seda lugu Lk 15, enamikule tuttav.
Rikka perekonna teine poeg otsustas võtta kogu oma päranduse oma isalt,
läks ära võõrale maale ja raiskas selle kõik ära. Ta elas patust elu.
Kui ta siis oli raisanud kogu oma päranduse, tuli nälg.
Ainus töö, mis ta leidis, oli sigade toitmine. Pea meeles, ta oli juut.
Sigade toitmine tähendas tema jaoks kõige alaväärsemat elu.
Me ei ürita halvustada seafarmereid. Meil pole midagi nende vastu,
lihtsalt juutide jaoks ei kõlba sead kuskile. Aga seal ta on -
räbalates, toidab sigu, näljas, püüdes oma kõhtu täita kõtradega,
mida sead sõid. Siis juhtus nii: Lk 15:17 "Aga kui ta mõttesse jäi,
siis ta ütles.." Sellesse kohta peadki jõudma, pead järele mõtlema.
Kutsun seda tõehetkeks. Pead nägema, milline sa tegelikult oled.
Pead nägema end nii, nagu Jumal näeb. "Kui ta mõttesse jäi, siis ta ütles:
"Kui palju palgalisi on mu isal ja neil on leiba küllalt,
aga mina suren siin nälga! Tõusen ja lähen oma isa juurde ja ütlen talle:
'Isa, ma olen pattu teinud taeva vastu ja sinu ees, ma pole enam väärt,
et mind su pojaks hüütaks! Pea mind nagu üht oma palgalistest!'"
Kas näed neid kahte osa? "Ta tõusis ja läks oma isa juurde.."
Ta tegi otsuse ja pöördus ümber - see on meeleparandus.
Teed otsuse ja viid selle ellu. Lähed tagasi isa juurde, keda solvasid.
Jumala juurde, kes sind armastab. Ja ütled: "Rikkusin oma elu ära,
ma ei saa oma eluga hakkama, vajan sind, kas sa võtad mind tagasi?"
Imeline asi on see, et ta kavatses öelda oma isale:
"Pea mind nagu üht oma palgalistest!"
Kuid kui ta minema hakkas, oli isa teda juba ootamas. See on nii ilus.
Jumal ongi selline. Kui hakkame pöörduma, siis ta juba ootab meid.
Isa nägi teda juba kaugelt ja jooksis talle vastu. Jumal on ka selline.
Niimoodi Ta tuleb meile vastu. Ja ta suudles poega ja
ei lasknudki tal öelda viimaseid sõnu: "..pea mind kui üht oma palgalist."
Ta ütles: "Tooge välja kõige kallim kuub ja andke talle sõrmus sõrme,
jalatsid jalga ja tapke nuumvasikas." See on tõelise meeleparanduse vili.
Meeleparandus on seda väärt, et Jumal meid niimoodi vastu võtaks.
Selline on see pilt. Mõtle sellele natuke endamisi. Ta mõtles järele:
"Olen oma elu ära rikkunud. Raiskasin kõik, mis mu isa mulle andis.
Kuid teen ühe otsuse - pööran ringi, lähen tagasi oma isa juurde
ja ütlen: 'Anna mulle andeks.'" Ja ta pööras ümber ja läks.
Mõtle sellele, see on tõeline meeleparandus, tegudes.
On olemas ka vale-meeleparandus, mida kutsume "kahetsuseks".
Juudas koges seda, Mt 27:3-5: "Kui siis tema reetja Juudas nägi,
et Jeesus oli mõistetud surma, kahetses ta ja
viis need kolmkümmend hõberaha ülempreestritele ja vanematele tagasi,
öeldes: 'Ma olen teinud pattu, olen süütu vere ära andnud.'
Nemad aga vastasid: 'Mis see meie asi on? Vaata ise!'
Ja visanud hõberahad templisse maha, Juudas eemaldus, läks ära ja
poos enese üles." Juudas kahetses, kuid ta ei muutunud kunagi.
Tegelikult usun, et ta oli juba läinud kaugemale sellest punktist,
kus ta oleks võinud muutuda. See on väga tõsine asi minu jaoks.
Inimesed võivad selles elus minna mööda sellest hetkest,
kus nad saaksid veel muutuda.
Arvan, et kõige olulisem hetk iga inimese elus on see,
kui Jumal hakkab tegelema sinuga meeleparanduse suhtes.
Kui kehitad õlgu ja ütled:"Ma pole huvitatud, võib-olla kunagi hiljem."
siis keegi ei garanteeri, et Jumal sinuga uuesti tegeleb.
Kõige olulisem hetk iga inimese elus, on see hetk, kui Jumal ütleb:
"Paranda meelt! Olen nõus sind tagasi võtma. Ma armastan sind,
ma tahan sind." Olen mõelnud sellele, mida näen inimeste eludes ja Piiblis.
Ja olen järeldusele jõudnud, et üks asi teeb Jumala päris vihaseks -
see on Tema armu ära põlgamine. Ta pakub meile oma armu,
aga kui selle ära põlgame, siis Ta pöördub vihas.
Üks inimene oli, kes põlgas ära Jumala armu - kas teate, kes?
Eesav. Teda kirjeldatakse Hb 12. Vaatame seda,
sest meiesugustes inimestes on palju Eesavit.
Peame jälgima, et Eesav ei teeks meie otsuseid. Alustame Hb 12:14.
"Taotlege rahu kõigiga ja pühitsust, milleta keegi ei saa näha Issandat.."
Pane tähele, ilma pühaduseta ei saa keegi Issandat näha.
"Ja valvake, et keegi ei jääks ilma Jumala armust,
et mingi kibe juur üles kasvades ei tooks tüli
ning paljud selle läbi ei rüvetuks, et keegi ei oleks hooraja
ega ka kõlvatu nagu Eesav,
kes üheainsa kõhutäie eest andis käest oma esmasünniõiguse."
Meil ei ole mingit ülestäheldust selle kohta, et Eesav oleks hooranud,
kuid ta suhtumine Jumala silmis, oli sama halb kui hooramine.
Mis oli ta suhtumine? Ühe väikse kausitäie supi eest,
põlgas ta ära oma esmasünniõiguse. Tal oli vanema pojana see õigus.
Ta oleks võinud saada kogu päranduse. Kuid ainult sellepärast,
et ta oli füüsiliselt näljane, ja tundis selle imehea supi lõhna,
mille Jaakob oli valmistanud. See on mul eredalt silme ees,
kuna elasin mõnda aega araablaste keskel. Nad tegid sama suppi,
mida Jaakob - läätsesuppi (araabia - "surabit addis"). Sel on ülihea lõhn,
see täidab kogu maja. Võin ette kujutada Eesavit, kes tuleb jahilt koju,
väsinud ja näljane - ja tunneb seda ülihead lõhna.
Jaakob ütleb, kaupleja nagu ta oli:
"Kuule, müü mulle oma esmasünniõigus ja ma annan sulle supi."
Ju ta siis mõtles, et mis mul sellest esmasünniõigusest praegu kasu,
mul on kõht tühi. Võtan selle, mida mulle pakutakse.
Eesav põlgas ära oma esmasünniõiguse ja see vihastas Jumalat väga.
Hiljem ütles Jumal prohvet Malaki läbi: "Jaakobit olen armastanud,
Eesavit olen vihanud." See on väga tõsine mõte.
Kui sa tahtlikult põlgad ära Jumala armu ja pärandi,
mis Ta pakub sulle Jeesuses Kristuses, pöördud ära
mingi selle maailma odava, ajutise meelelahutuse pärast,
teed sa Jumala väga vihaseks. Loeme edasi:
"Te ju teate, et kui ta pärastpoole küll tahtis pärida õnnistust,
tunnistati ta kõlbmatuks; ta ei leidnud meeleparanduseks kohta,
ehk ta küll seda pisaratega otsis." Kreeka keeles on see selge -
ta ei otsinud meeleparandust, ta otsis õnnistust,
kuid ta lükati tagasi, sest ta ei suutnud leida kohta meeleparanduseks.
Usun, et selles elus võib inimene minna mööda meeleparanduse hetkest,
ja sinna mitte kunagi tagasi saada. Tahan teile rõhutada,
see on väga, väga tõsine mõte.
Liiga vähe räägitakse paljudes kogudustes, konfessioonides tänapäeval
meeleparanduse vajadusest.
Kuid ilma tõelise meeleparanduseta, ei saa olla kunagi tõelist usku.
Sulle jääb alati vaid kõikuv, üles-alla kogemus.
Ühel päeval sees, järgmisel väljas, sest sa pole rajanud esimest aluskivi,
milleks on meeleparandus -
tahtlik otsus pöörduda enesele elamisest, sellest, et ajad oma asja
ja pöördud tagasi Jumala juurde, vaatad talle otsa ja ütled:
"Jumal, siin ma olen. Näita mulle, mis ma pean tegema ja ma teen seda."
See on meeleparandus. Täna siingi on mõned teist,
kes pole kunagi tõeliselt meelt parandanud. Tahan öelda teile,
et see on paljude te probleemide põhjuseks. Teie üles-alla kogemused -
ühel päeval tunnete end hästi, koguduses on imeline teenistus,
arvad, et kõik on imehästi. Järgmisel hommikul juhtub aga midagi muud
ja siis oled augus. Sa pole kunagi rajanud esimest aluskivi.
Sul on kõigest kõikuv hoone, mis ühel päeval kokku kukub.
Rõhutan, et meeleparandus peab tulema enne usku.
Ei ole olemas tõelist usku ilma meeleparanduseta.
Seda rõhutatakse kogu UT-s. Mt 3 loeme Ristija Johannesest,
kes saadeti ette valmistama teed Messia, Jeesuse tulekuks.
Mis oli tema sõnum kokkuvõetult? Paranda meelt!
Teisisõnu, meeleparandus oli hädavajalik, enne kui Messias sai tulla.
Meeleparandus sillutas tee Messia tulekuks.
Messias ei saanud tulla enne,
kui Jumala rahvas, Iisrael, polnud kogenud meeleparandust.
Mt 3:1-3 "Neil päevil tuli Ristija Johannes ja kuulutas Juuda kõrbes:
'Parandage meelt, sest taevariik on lähedal!' Tema ongi see,
kellest on räägitud prohvet Jesaja kaudu: 'Hüüdja hääl on kõrbes:
Valmistage Issandale tee, tehke tasaseks tema teerajad!'"
Kuidas ta valmistas Issandale teed? Kutsudes kristlasi meelt parandama.
Meeleparandus on ainus viis, kuidas saame valmistada teed,
et Issand tuleks me südamesse ja ellu.
Kui Johannes oli täitnud oma ülesande, tuli Jeesus ise,
vastavalt Johannese prohvetlikule sõnale ja jätkas evangeeliumi teenistust.
Mk 1:14-15 ütleb: "Pärast Johannese vangistamist tuli Jeesus Galileasse
ja kuulutas Jumala evangeeliumi: 'Aeg on täis saanud ja
Jumala riik on lähedal. Parandage meelt ja uskuge evangeeliumisse!'"
Parandage meelt ja uskuge! Sa ei saa päriselt uskuda,
kui sa pole kõigepealt meelt parandanud. Esimene käsusõna,
mis Jeesuse huulilt tuli, ei olnud: "Usu!" See oli: "Paranda meelt!"
Tõlge: Riina Karik