SÜVAJUURDLUS Koostöös Hudsoni Instituudiga
Tere tulemast! See on esimene Süvajuurdluse saade,
mis valmib koos Hudsoni Instituudiga.
Ja meil on au saada esimeseks külaliseks asepresident Mike Pence.
Aitäh, et võtsite aega tulla. - Aitäh, Jonathan.
Rõõm on olla teiega ja olla tagasi Hudsoni Instituudis.
Tahaksin kasutada võimalust, et rääkida esmalt
teie hiljutisest reisist Iisraeli koos abikaasa Kareniga.
Külastasite Iisraeli lõunapiirkondi,
kus 7. oktoobril tapeti jõhkralt 1200 peamiselt tsiviilisikut,
sealhulgas 33 ameeriklast;
veel 4800 inimest sai haavata;
246 rööviti, sealhulgas vanureid,
mehi, naisi, lapsi, imikuid,
neist 12 USA kodanikku.
134 on tänaseni Hamasi vangis,
sh 8 ameeriklast, kellest kolm mõrvati vangistuse ajal.
Mis mõtteid tekitas teis visiit Lõuna-Iisraeli?
Jonathan, ma lihtsalt pidin minema.
Noorpõlvest peale olen ma,
nagu enamik Ameerika keskosariiklasi,
pidanud kalliks Iisraeli.
Minu aastate vältel Kongressis, kubernerina ja asepresidendina
oli mul suur privileeg seista USA ja Iisraeli suhete eest.
Võite otseselt vaadata Ameerika asutamist ja näha armastust,
mida ameeriklased on kogu meie ajaloo vältel tundnud
Iisraeli rahva vastu,
ning lootuse ja unistuse suhtes, mis teostus 1948. a,
et juudi rahvas saab naasta oma ajaloolisele kodumaale.
Aga pean ütlema,
et kui reisisin oma presidendikampaania ajal
ja kuulsin 7. oktoobril esimesi teateid, olin kohkunud.
Mu süda murdus inimohvrite ja brutaalsuse pärast, millest teatati,
kuid miski poleks suutnud valmistada mind ette selleks, mida nägime.
Kõndisime läbi Kfar Aza kibutsi ja rääkisime peredega,
kes kaotasid lähedasi, kellest mõnel olid lähedased ikka veel vangistuses,
keda hoitakse pantvangis. Kuulsin rünnakust
mitte ainult nende vaatenurgast, kes selle üle elasid ja ellu jäid,
vaid sain ka Sderoti külastades teada, et see polnud lihtsalt terrorirünnak,
vaid terroristide sissetung.
Ma ausalt öeldes ei teadnud enne, kui läksime, Jonathan,
et Gaza piiritaral toimus samaaegselt üle 90 eraldi sissetungi,
sõidukitega, tõsiselt relvastatud isikutega kolmes erinevas laines,
ja et nad tulid sõna otseses mõttes Iisraeli piisava relvastusega,
vastavalt hiljem kogutud luureinfole,
et marssida kuni Tel Avivi ja Jeruusalemmani.
Kuid ilma õiguskaitseorganite, IDF-i sõjaväelaste
ja paljude vaprate tsiviilelanike kangelaslikkuseta,
kes sel päeval sõna otseses mõttes jooksid relvade heli saatel,
oleks Hamasil õnnestunud Iisrael poolitada.
Ja seda mõista, seda oma silmaga näha,
kõndida selles kibutsis läbi kodude,
mille seinad olid endiselt täis kuule, mööblil ja põrandail verejäljed,
ning kuulda kirjeldamatust brutaalsusest,
mida meeste, naiste ja laste vastu kasutati,
jättis mulle kustutamatu järelduse,
et Ameerika Ühendriigid peavad seisma sel hetkel koos Iisraeliga,
kuni Hamas on lõplikult hävitatud
ja iga pantvang oma perele tagastatud.
Me ei saa kõhklema jääda, me ei saa saata ebaselget signaali
ja see oli naastes mu ainus seisukoht.
Ja ometi püüab Washingtoni valitsus leida hetkel nö alternatiive,
nagu nad ütlesid, Iisraeli veendumusele,
et on vaja siseneda piirilinna Rafah'sse,
kus on alles neli Hamasi pataljoni,
ja usutavasti asuvad hetkel pantvangid koos Hamasi juhtkonnaga.
Kuidas peaks Iisrael seda mõistma?
Iisrael peab tegema, mis vajalik,
et kindlustada oma riik eksistentsiaalse ohu eest
Hamasi, Hezbollah' ja lõpuks Teherani poolt.
Ja see tähendab, et Iisrael,
mida iganes praegune Ameerika valitsus ütleb,
on selge, et Iisrael peab tungima Rafah'sse.
Nad peavad Hamasi maha võtma.
See, et isegi USA hakkab praegu ühinema
maailma vaoshoituse kooriga--
Olin 11. septembril Washingtonis.
Vaatasin Pentagonist tõusvat suitsu. Olin sel ajal värske Kongressi liige.
Nädal hiljem külastasin sündmuspaika.
Kuu aega hiljem külastasin Pennsylvanias kohta,
kus lend 93 alla kukkus.
Kui käivitasime sõjategevuse al-Qaeda vastu,
kui kukutasime Talibani valitsuse,
ma ei mäleta, et ükski riik maailmas oleks rääkinud vaoshoitusest.
Kui meie relvajõud meie valitsuse ajal ISIS-t jahtisid ja hävitasid
ning lõpuks nende juhi Abu Bakr al-Baghdadi maha võtsid,
ei mäleta ma vaoshoituse hääli,
sest inimesed mõistsid ohu olemust.
Ja mulle lihtsalt tundub, ja ütlen seda kui keegi,
kes peab Iisraeli meie kõige kallimaks liitlaseks,
et eriti sellistel aegadel nagu praegu, peaks Iisraeli rahvas teadma,
et mida iganes Ameerika valitsus ja mõlema partei juhid ka ei ütleks,
siis Ameerika rahvas seisab koos Iisraeliga.
Ja Iisrael võib olla kindel, et selle riigi rahvas seisab nendega,
kuni võitlus on lõpetatud.
Ja ometi, päev pärast 7. oktoobrit,
alustas Iraani käsilane Hezbollah piiriüleseid rünnakuid
Iisraeli positsioonide vastu.
Jeruusalemma valitsus otsustas seejärel ümber paigutada
61 000 iisraellast 5-kilomeetrisest piiritsoonist.
Ja veel umbes 40 000 kolis samuti omal soovil mujale,
kartes, et 7. oktoobril lõunas toimunu võib korduda põhjarindel.
Viitasite 11. septembrile.
20. septembril kõlas kuulus kõne riigi olukorra kohta.
President George W. Bush
rääkis lubadusest jälitada terroriste,
ja riike, mis toetavad terrorismi,
kuni nad seda enam ei tee.
Ja ometi näeme, et Iraani Islamivabariik
jätkab puutumatult kuritahtlikku tegevust kogu regioonis,
rünnates mitte ainult Iisraeli, vaid ka USA vägesid regioonis,
kusjuures kolm USA sõjaväelast
kaotasid kahjuks elu tornis nr 22.
Mida saab USA juhtkond praegusel hetkel läbi suruda,
et taas kord kinnitada oma liitlastele ja partneritele Lähis-Idas,
et USA on tugev ega kõigu vastasseisus?
Kõigepealt pean ütlema,
et kuna külastasin jaanuaris põhjapiiri
ja murdsin leiba koos sõduritega,
kes teenisid seal suurtükipatareis,
siis olen harva olnud nii inspireeritud,
kui kuulsin lugu loo järel sellest,
kuidas need sõdurid, kellest 90% olid reservistid,
saabusid 7. oktoobril põhjapiirile 12 tunni jooksul.
Ja enamik neist ilma käsuta.
See oli minu jaoks väga inspireeriv. Ja olen kuulnud jutte
kõigist viimastest poliitilistest vastuoludest Iisraelis,
inimestest, kes kõhklevat, kas osaleda reservvägedes,
siis osalusprotsendiks oli ca 120%.
Näha, kuidas Iisraeli rahvas reageeris, peaks olema sügavalt inspireeriv
kõigile, kes hindavad Iisraeli, ja kõigile siin riigis.
Aga mis puudutab teie suuremat teemat,
siis endine välisminister ja mina kirjutasime veebruari alguses
Wall Street Journalis juhtkirja pärast Jeemenist lähtuvaid
korduvaid huttide rünnakuid ja nende pahatahtlikku mõju.
Ja nüüd oleme kaotanud regioonis Ameerika sõjaväelasi.
Ütlesime, et on aeg anda Iraanile vastulöök, Iraanis.
On aeg panna Iraan tundma hinda selle eest,
mida nad oma surrogaatide kaudu tekitavad,
olgu see siis Hamas, Hezbollah, hutid
või teised osalejad regioonis.
Tervitan teateid, et Iisrael ründas Damaskuse lähedal asunud relvaladu,
mis varustas Iraanist Hezbollah't.
Kuid lõppkokkuvõttes arvan, et on tulnud aeg, ehkki hilinenult,
et meie erinevad liitlased regioonis
ühineksid Ameerika Ühendriikidega,
et rünnata olgu energiainfrastruktuuri või sõjalaevu,
kuid sõna otseses mõttes panna Iraan hinda tundma.
Meie administratsioon isoleeris Iraani nagu ei iial varem.
Sanktsioonide kehtestamine Iraani suhtes,
ja viis, kuidas kõrvaldasime
Iraani Revolutsioonikaardi juhi Qasem Soleimani,
saatsid kõik sõnumi, et Iraan peab maksma,
kui jätkab oma kuritahtliku mõju külvamist kogu regioonis.
Ja nad olid ohjeldatud rohkem
kui iial varem lähiajaloos.
See kõik muutus
Bideni valitsuse kapitulatsiooni- ja lepitamispoliitikaga.
Iraan mõistab ainult jõudu
ning arvan, et on tulnud aeg näidata Ameerika tugevust
ja meie Lääne liitlaste tugevust regioonis.
Ma ei kahtle, et Iisrael suudab selles võitluses enda eest ise hoolitseda,
nii lõunas kui põhjas, kuid selle tagamine, et Iraan teab,
et kui nad jätkavad vägivalla õhutamist kas Iisraeli vastu
või kogu piirkonnas, peavad nad selle eest maksma,
on minu arvates lähitulevikus ülioluline.
Viitasite Punasele merele.
Ja navigatsioonivabadus on ilmselgelt suur osa maailma kaubandusest.
Kui vaadata laiemat pilti,
siis Hiina moodustab
umbes 90 protsenti Iraani naftaekspordist,
mis lõppkokkuvõttes toidab Teherani võimet toetada Venemaad.
Ta arendab muu hulgas mitmesugust laskemoona ja droone,
mida müüakse Venemaale kasutamiseks sõjas Ukraina vastu.
Kuivõrd on strateegilise võimukonkurentsi ajastu
võistlus, milles USA on valmis osalema?
Ameerika on vaba maailma liider.
Kui Ameerika ei juhi vaba maailma, siis vaba maailma ei juhita.
Meie valitsus mõistis seda.
Nõudsime oma liitlastelt rohkem.
Õigustatult. - Ja enne, kui ametist lahkusime,
panustasid NATO riigid 120 miljardit dollarit rohkem
meie ühisesse kaitsesse. Lõuna-Korea panustas rohkem,
Jaapan tegi suuri investeeringuid oma armeesse,
Lääs oli tugevam.
Isegi liitlastele esitatud nõudmistega oli Lääs tugevam.
Ja väidan, et see, mida täna maailmas näeme
selle uue kurjuse telje tõusuga
Venemaa, Hiina, Iraani ja Põhja-Korea vahel,
tõestab, et sarnaselt loodusega
vihkab globaalpoliitika vaakumit.
Ameerika juhtpositsioon on taandunud.
Usun, et katastroofiline lahkumine Afganistanist lõi tingimused,
mis julgustasid Venemaad viima vägesid üle piiri Ukrainasse.
Pean uskuma, et lepitamine Iraani suhtes
julgustas Teherani ja tema surrogaate regioonis
piirkonnas vägivalda külvama,
mis viis Hamasi poolt 7. oktoobril toime pandud kirjeldamatute tegudeni.
Nii et ainus vastumürk siin on Ameerika tugevus,
Ameerika eesmärkide selgus.
Ja Ameerika rahvas teeb oma valiku meie valimistel tuleval aastal.
Loomulikult ei sea me kurssi mitte ainult kandidaadi valimise,
vaid ka suuna valimisega. Ja omalt poolt,
kuigi ma ei kandideeri sel valimisaastal,
kavatsen jätkuvalt hääletada selle visiooni poolt.
Sest ausalt öeldes on mul suur mure,
et samal ajal kui Demokraatliku partei on vallutanud lepitamispoliitika
ja sealt lähtub isegi räigeimat antisemiitlikku retoorikat Läänes,
seda isegi Ameerika Ühendriikide Kongressi valitud juhtide seas,
siis ausalt öeldes on meil tõusmas vabariiklaste isolatsionism.
Vabariiklased Kongressis
ning paljud rahvuslikud hääled parteis ja väljaspool seda,
räägivad eemaldumisest Ukrainast
ja meie toetusest nende vabadusvõitlusele.
Ja on ka hääli, mis kahtlevad Ameerika toetuses Iisraelile.
On sellele vabariiklaste erakonnas tõesti ulatuslik toetus?
Ma ei usu, et on. Aga öelgem selgelt, et see on valjuhäälne.
Mõned suurimad hääled väljaspool parteid pooldavad avalikult
rahastuse kärpimist mitte ainult Ukrainale, vaid ka Iisraelile.
Ja sajand tagasi vabariiklaste partei juba tõmbus isolatsionismi suunas.
Mina usun rahusse läbi tugevuse.
Usun, et ühise kaitse tagamine on föderaalvalitsuse esmane eesmärk;
et oleme demokraatia arsenal
ja et Ameerika peab maailmas juhtpositsiooni harrastama,
ja et vabariiklaste partei on olnud selle eesliinil.
Ja kavatsen jätkata juhtide kritiseerimist,
ja mitte ainult Bideni valitsuse ja demokraatide kritiseerimist
nende lepitamispoliitika tõttu.
Paljud neist on avalikult naeruvääristanud juudiriiki Iisraeli.
Aga kavatsen jätkata ka kriitikat
selle vabariiklaste tõusva isolatsionismi suhtes,
sest ma tõesti usun, et Ameerika rahvas mõistab,
et me ei ole mitte ainult inspiratsiooniks vabale maailmale,
vaid et meil on vastutus vaba maailma ees
juhtida, hoolitseda laevanduse vabaduse eest seitsmel merel,
koondada Lääne ressursse kaitsma vabadust ja vabaturgu.
Ja omalt poolt, mida iganes tulevik mulle toob,
saame olema Ameerika hääleks, mis juhib vaba maailma.
Ja sugugi mitte vähemtähtsana, nagu mulle meeldib öelda,
kui maailm ei tea midagi muud, siis peaks maailm teadma seda,
et Ameerika seisab koos Iisraeliga. - Absoluutselt.
Viimane küsimus, hr asepresident.
Sest usun, et USA liitlased ja partnerid,
teades, et USA-l on võime tulla toime eelseisvate väljakutsetega,
soovivad sügavalt näha juhtimiseks vajalikku juhtimist.
Ja seepärast tahaksin teada teie seisukohast,
millised on järgmised vajalikud sammud,
et saavutada seda muljet
ja selle juhtimisvajaduse tõlkimiseks ka Ameerika rahvale viisil,
mis oleks neile vastuvõetav,
ja mis tooks taas kord kaasa toetuse, mida nähti pärast 11. septembrit?
Arvan, et peame meeles pidama, nagu Piibel õpetab,
et pole midagi uut päikese all.
See, mis on nüüd, on olnud ka varem.
Ajaloo õppetunnid on olnud rasked.
Õppisime 20. sajandil, et võime sulgeda silmad
laienevatele, vabadust ähvardavatele ohtudele kogu maailmas,
kuid lõpuks jõuavad need ka meie kaldale.
Kui räägiti isolatsionismist
ja Ameerika sõdadest eemal hoidmisest,
toimus Pearl Harbor.
Ajalugu andis 11. septembril õppetunni inimestele, kes lootsid,
et terrorismioht on midagi, mis toimub Lähis-Idas või mujal maailmas,
aga mitte kunagi siin.
Saime raske õppetunni ja see on üks põhjustest,
miks ma arvan, et on absoluutselt vajalik,
et toodaksime siin riigis juhtimist,
mis suhtleb Ameerika rahvaga lihtsalt ja selgelt,
mitte ainult ohu suhtes,
vaid meie vaieldamatu võime suhtes sellele ohule vastu astuda.
Ameerika Ühendriigid on võimsaim riik maa peal.
Meil on praktiliselt piiramatu võime kaitsta oma rahvast
ja oma huve kogu maailmas, kui kogume selleks toetust ja tahet.
Loodan, ja sõna otseses mõttes palvetan,
et eelseisvail päevil tõuseb taas kord juhtkond,
kes suudab väljendada mitte ainult ohtu,
mida see uus kurjuse telg kujutab,
ohtu vabadele rahvastele maailmas, sealhulgas meile,
vaid ka seda, et suudame toota juhtimist,
mis räägib enesekindlalt Ameerika Ühendriikide võimest
juhtida vaba maailma rahusse ja õitsengusse,
ning lõpuks luua tingimused,
kus vabadust armastavad inimesed neis samades riikides
saavad ühel päeval võimaluse tõusta
ja nõuda oma sünnipärast õigust vabadusele.
Asepresident Mike Pence, aitäh saates osalemast! - Aitäh, Jonathan!
Aitäh vaatajaile! Kuni järgmise Süvajuurdluse saateni
siit Hudsoni Instituudist Washingtonis - kena õhtut!
Tõlge: Monika Jaaguri
Teisi TV7 saateid ja artikleid leiate meie kodulehelt
www.tv7israelnews.com