TEADLIK ARMASTUS
Suhtlemisoskus 7/9
Täna räägime suhtlemisest.
Koolis käies pead õppima matemaatikat ja geomeetriat...
Asju, mille kasutamise viimast korda sa isegi ei mäleta enam.
Ja isegi, kui pidid selles vallas midagi tegema,
palkasid kindlasti kellegi, kes seda juba kooli ajal hästi jagas.
Samas pole enamus meist läbinud ühtki kursust,
rääkimata 4-aastasest koolitusest
valdkonnas, mida rakendad teiste inimestega iga päev
ja milleks on suhtlemine.
Mis iganes põhjustel
pole inimeste ettevalmistamine homseks just kõige esmane prioriteet.
Seetõttu põrkame ka kokku abielusuhete nr.1 probleemiga,
milleks ongi suhtlemine.
Õigemini - küsimus polegi suhtlemises,
kuivõrd selles, mida selle kaudu edasi antakse.
See on probleem.
Enamus inimesi saab suhtlemisega väga hästi hakkama,
ainult et see hävitab nende suhte.
Seetõttu tahaks võtta 2 sessiooni, rääkimaks suhtlemisest,
et saaksite sellest ammutada ikka ja jälle,
kuna olete ju nii imelised õpilased
ja saate aru, kui eluliselt tähtis on kahandada pingeid
ja kasvatada armastust teie ja oma "kõige erilisema" vahel.
Meil kõigil on kalduvus kanda maske või mõelda midagi välja,
kui me pole kindlad, kas või kuidas suhelda.
Nagu järgmises klipis näha.
On sinuga kõik hästi?
Ei. Hetkel täiega õudukas. - Mis siis viga?
Mu kabinetis on tippjuhid erinevaist maailmapaigust
ja 10 min pärast peaks algama me aastakoosolek.
Nad on lennanud maha tuhandeid kilomeetreid, et siia tulla,
aga mu tõlk jättis tulemata.
Pean leidma kellegi,
kes suudaks tõlkida seitsmesse erinevasse keelde.
Ma saaksin seda teha.
Kas tõesti? - Muidugi.
Olen kõik Toefli testid läbi teinud.
Tere tulemast tagasi Londonisse, härrad ja daamid!
Meiega on meie tänane tõlk, Helen Marsh.
Nii et suundugem ilma pikema jututa 1 lõigu 1 punkti juurde.
Rahvusvahelise turu kasumlikkus 2005-2006 finantsaastal.
See, et me ei tea, kuidas, ei tähenda, et me ei jätka püüdmist
ja kas läheb paremaks või hullemaks - me kütame ikka edasi.
Paljud meist ei saa aru, kui me ei saa aru,
nii et me kütame aga edasi, kuna arvame, et meil on õigus.
Me tõesti arvame seda.
Loeme koos: LIND PÕÕSAS
Mida see ütles?
Mida?
Lind põ-põõsas.
Seda lisa "põ"d polnud ju seal enne.
Mida te sel joonisel näete?
Õpeta - õpi.
Kummaline.
Aga siin?
Kuidas on - näete kaamleid sel pildil?
Mis värvi nad on?
Mustad...
Nii et te näete mustade kaamlite varje,
aga kaamelid ise on tegelikult valged.
Tegu on satelliitfotoga, millel on kuvatud valgete kaamlite selgasid.
Kuna aga päikesevalgus langeb neile küljelt,
tekkivadki sellised varjud. Näete?
See polnudki esmapilgul nii selge, et tegu pole mustade kaamlitega,
kuigi kaamlite kujud kui sellised olid enam kui selged.
Sama asi juhtub ka suhtlemisega:
me inimestena näeme ja räägime spontaanselt,
langetades otsuseid vaid silmapilgu vältel.
Mida enam ma sind tunnen, seda kiiremini su suhtes reageerin.
Ma tean, kes sa oled ja kuidas ning mida mõtled.
Ma, ma, ma...
See on nagu autosõiduga.
Kui ise sõidad, sa isegi ei mõtle sõitmise peale.
Kui aga õpetad seda teismelisele, juhtub midagi hämmastavat.
Ma õpetasin me poega Leevit sõitma, kui ta oli 16 aastane
ja jõudes mäejalamil oleva stop-märgini, küsis ta:
"Kuidas see parem suunatuli sisse läheb?"
Jäin hetkeks lausa mõtlema ja vastasin siis: "Lükka üles".
Armas aeg, millal ma küll viimati sellele mõtlesin?
Sõidu käigus on mustmiljon väikest otsust,
millele sa isegi ei mõtle enam, sest oled sellega nii harjunud.
Sa mõtled sõidu ajal kõigele muule kui sõitmisele.
See oli nüüd küll julgustav mõte, mis?
Aga nii on, sest sa isegi ei pea enam mõtlema selle peale.
Nii ka, mida enam sa kedagi tunned,
seda kiiremini lased üle sellest, mida nad räägivad
ega tabagi seda, mida nad tegelikult mõtlevad.
Seetõttu on teil oluline näha, kui kerge on teil asju valesti mõista.
Asjad on selged siis, kui neist aru saate.
Küll aga mitte siis, kui vaid arvate midagi teadvat.
Oma arvamine millegi teadmisest on suhtlemise suurim komistuskivi.
Klassikalises mõttes on eesmärgistatud suhtlemise sihiks
leida mingigi nõustumise või kokkuleppe punkt.
Selleks kasutatavad suhtlemisvahendid on: veenmine, nõusoleku saavutamine.
Seega, kui te pole mingi asja suhtes ühel meelel või näete asju erinevalt,
püüad sa panna oma kaaslast mõtlema nagu sina
ja su kaaslane püüab panna sind mõtlema nagu tema.
Nii et tekkib selline edasi-tagasi põrkumine,
mille käigus püütakse üksteist veenda nägemaks teise vaatenurka
ja saavutamaks ka nõusolek selles osas.
"Põhjus, miks oleme sellest juba 6 tundi rääkinud, on selles,
et peame saavutama üksmeele.
Me ei saa jätta sellest rääkimata!
Me ei saa jääda eriarvamusele, mistõttu peame edasi rääkima,
kuni mõlemad arvame nii nagu mina!"
Kui suhtlemise eesmärk on ühele nõule jõudmine,
siis selles vestluses ei saa olla kahte, vaid ainult üks inimene.
Ja siis vaidlete selle üle, kummal teist on õigus.
Kummal teist on see kõige õigem arusaam ja vastus;
kummal teist on see kõige õigem otsus.
Klassikalises mõttes viib see vaid ühe lõputu aruteluni,
kus esitletakse erinevaid argumente,
kuni jõutakse lõpuks "tapjani", kes ütleb: "See pole loogiline!"
"Sul ei saa õigus olla, sest tugined vaid oma "tundele";
vaid mingile tundele.
Aga me ei saa hinnata seda tunnet ja üldse - asju peab võtma loogiliselt.
Su põhjendus pole üldse loogiline.
Samas minu oma aga - selles on kõik mõõdetavad tegurid sees.
Sa pole mitte keegi, mina olen!
Kuidas me üldse koguaeg selle supi sisse sattume?"
"Jumal on ikka loonud mehe pere peaks."
"Sinu õnneks olen ma väga heatahtlik diktaator."
Me teeme seda nö "võidu" nimel.
Samas aga tahaks kellegi selle eest maha lüüa,
kui sind tehakse maatasa seetõttu, kes sa oled ja kuidas oled.
Eesmärgistatud suhtlemise sihiks ei saa olla ühele meelele jõudmine,
sest vastasel juhul peab üks osapool, kes pole nõus, lihtsalt haihtuma.
Seetõttu on eesmärgistatud suhtlemise sihiks: mõistmine, aru saamine!
Ehk siis: sa muudad oma ühele nõule saamise eesmärgi
eesmärgiks mõista ja saada aru.
Põhjus, miks üldse vestlete, on selles, et mõista, mida teine ütleb
ja kes üldse midagi ütleb.
Lisaks mitmed muud asjad, millest täna veel räägime.
Kuid eesmärk on mõista ja teha seda korralikult!
Mitte võita kogu diskussiooni,
mitte veenda teist mõtlema nagu sina
ja mitte omada survet olla kõigega nõus.
Sest me ei pruugi olla kõiges ühel meelel.
Kui ma hoiaksin selle vahekäigu kohal käes dollari rahatähte
ja need 2 neidu vaataks seda ning ma küsiks ühelt: "Mida sa näed?",
vastaks ta: "George Washingtoni, kotkast ja võtit."
Aga mida teine neiu näeb?
"Ma näen suure silmaga püramiidi..."
Esimesele: "Sa näed seda püramiidi?" - "Ei."
Teisele: "On ta hull?" - "Täiega!"
Teisele: "George Washingtoni näed?" - "Ei."
Esimesele: "On ta hull?" - "Täiega!"
Kuidas see siis võimalik on?
"Kas te mõlemad vaatate seda dollarit?" - "Jaa!"
Kuidas on siis võimalik näha nii erinevat dollarilist?
Sest enamus asju on võimalik näha enam kui vaid ühel moel.
Kui sa aga ei mõista, mida teine näeb ega kuula, mida ta sulle ütleb,
saadad talle enam kui selge sõnumi, et tal pole mingit väärtust.
Tal pole mingit väärtust.
Kuna ta pole sinuga nõus, pole tal ka mingit väärtust.
Ja kui tal pole väärtust, pole tal ka mõjuvõimu
Kui aga pole mõjuvõimu, pole ka mõju,
mistõttu tõmbad talle veel peale. "Võta heaks!"
"Ossaaa, kus mulle meeldivad sellised jutuajamised! Sulle ju ka?"
See on see viis, kuidas pöörame suhtlemise piinapingiks,
sest oleme juba alguses lõpplahendi paika pannud
ja ajame sellega üksteist närvi.
Oleme välistanud selle,
et meil mõlemal oleks midagi väärtuslikku anda.
Kuid kui meie eesmärgiks on mõista ja aru saada,
kasutan ma hoopis teistsuguseid suhtlemisoskusi.
Meie eesmärk on jõuda hoopis teise tulemuseni,
mis koosneb paljudest erinevatest aspektidest.
Mis on lähedus?
Me püüame luua armastusväärse ja lähedase sideme,
mistõttu me suhtlemisviis kas annab sellele hoogu juurde ja kasvatab seda,
või põrmustab selle täiega.
Enne, kui sellest lähemalt räägime, on oluline mõista,
kui oluline lähedus üldse on.
Algselt loodi nii teid kui mind täiesti alasti olevatena.
Aadam ja Eeva lasid Eedeni aias ihualasti ringi -
ei midagi varajatut! Kõik avatud ja nähtav.
Ei mingeid mõistumänge ega häirivaid riideid - kõik oli letis!
Kuid nad ise isegi ei teadnud seda!
Nad ei teadnud, et nad on alasti.
Neil puudus igasugune eneseteadlikkus seni, kuni nad langesid pattu.
Enne seda nad isegi ei teadnud,
et on ka muud võimalust kui et ollagi täiesti avalik ja "paljas".
Patt ja Jumala aust ilmaolek on see, mis toob kaasa hirmu ja häbi.
See enesest teadlik olek.
Sa said korraga aru, et oled paljas ja hakkasid katma end.
Said aru, et oled haavatav; et midagi on viltu.
Said aru, et oled erinev ja pead korraga varjama seda.
Kuid läheduse jõud keskendub tuumale;
sellele, kuidas asjad sinu jaoks on ja kuidas need su elu kujundavad.
See eeldab, et su olemasolu väärtustatakse ja tunnustatakse,
mitte seda, et pead end koguaeg peitma.
Sul peab olema võimalus luua oma turvapaik
ja ka õigus elada seal.
Miks? Et võiksid olla haavatav.
Sest keset haavatavust on sul võimalus kogeda vastuvõttu.
Teine pool tunneb sind;
sa tegelikult näitasid end talle
ja tunned end turvalise ja vastuvõetuna.
Kõik need koostisosad loovad inimestele eufoorilise kogemuse.
Kui tunned, et sind väärtustatakse
ja võid tunda end täiesti turvalise -ja vastuvõetuna
keset oma haavatavust, tõde ja usaldust,
koged ka eufoorilist kergendustunnet.
Sest tõde teeb sind vabaks.
Vabadus on üks algsemaid vajadusi, mis loodud su sisse juba Looja poolt,
et võiksid olla täiesti vaba.
Aga seda saab kogeda vaid siis, kui tõde tuleb esile.
Kui sa aga varjad end kõikvõimalike müüride taga,
kuna kardad haiget saada
või kogeda hülgamist, hukkamõistu või karistust...
Kui varjad end kõige selle taha, pole seal ka mingit vabadust.
Kui aga koged seda vabadust...
Kui sul on kohtumine Jumalaga ja sa tead, et Ta teab
ja ometigi armastab sind...
Ta teab kõike ja ometi Ta kallistab ja armastab sind...
Vat see on üks eufooriline kogemus!
See on midagi, mida igatsed kogeda ikka ja jälle.
Ja kui sa siis ka suhtes võid olla see, kes sa oled;
olla avatud ja haavatav
ning see ongi te suhte ja olemisviisi siht ja eesmärk,
siis sellest kujuneb ka te suhtlemisviis, et seda kõike kaitsta.
Paljud teist pole eales selliseid suhteid kogenud.
Te ei tunne väga paljusid selliseid, kelle seltsis olla te ise.
Kuid see eufooriline kogemus on midagi,
mida tahaks ikka ja jälle kogeda, sest see on nii magus.
Kui me aga kardame,
loob see inimeste jaoks ühe reaalsuse ja kogemuse,
mis ei ole Jumalast.
Kui kasvatame endas hirmu, distantsi teistest, enese kaitsmist,
eneseteadlikkust ja alalhoidu, saab sellest ka me väline elu;
see mõjutab me elu kvaliteeti.
Me hakkame kogema midagi, mis pole kunagi olnud Jumala tahe.
Sind on loodud mõjuvõimsaks;
olemaks see, keda armastatakse ja kes ise armastab.
Kes elab tões ja uuendatud meeles, tulles iseendaga hästi toime.
Sind on loodud olema vaba!
Kuid paljud ei koge seda ja eriti veel mitte suhtlemiste käigus
ja veelgi enam mitte abielus!
See kõik on paljuski seotud vale eesmärgiga
ja ka sellega, et ei mõisteta paljusid asju.
Lähedus on lausa nii tähtis,
et vaenlane pakub selle eest võltsingut ehk asenduskaupa.
Ta teab, et sind on loodud avatuks, tunnustatuks, armastatuks,
turvatunnet kogevaks ja haavatavaks,
elades ja käies tões.
Vaenlane teab, et see eufooria tunne kosutab sinus seda,
mida inimesena vajad.
Seetõttu ta pakubki sulle eufoorilisi kogemusi,
mida saad ise kontrollida.
Ta ahvatleb sind kogema lähedust millegagi, mida saad kontrollida.
Midagi nagu alkohol, uimastid, netiporno...
Midagi nagu süsivesikud, adrenaliin, raha...
Midagi, mida sa saad kontrollida ja mis pakub sulle eufoorilist kogemust.
Saad minna ja teha mida iganes ja millal iganes.
"Siin, tule võta! Tule võta veel. Sa oled ju vaba! Lase käia.
Sa oled ju vaba ja saad ise kanda hoolt oma vajaduste eest.
Kas pole tore? On ju tore!"
Ja korraga sa oled sõltuvuses.
Sõltuvuse tsükkel tekkib tänu sellele, et inimesed on valus
ega leia kusagilt seda eufoorilist tunnet;
Ei leia võimalust saada lahti oma valust,
mistõttu nad pöörduvad kiusatuse poole.
Hakkavad sellest toituma ja arvavad, et omavad kontrolli asja üle.
Tegelikult aga on täiega seotud.
Lähedus on nii suur ja oluline asi; nii eluline osa su suhte kogemusest,
et kui sa ei tea, kuidas seda luua ja kaitsta;
kuidas jagada armastust rahuldustpakkuval moel
olles lähedane ja haavatav,
koged sa üht kasvavat valu,
mille leevenduseks hakkad otsima "eneseravi" võimalusi.
Mõelgem sellele pisut...
Armastus ja hirm on surmavaenlased,
kes võitlevad omavahel kuni surmani.
Sul on võimalus teha midagi, mis õhutab armastust
või midagi sellist, mis õhutab hirmu.
Valik on sinu.
See on sinu valik.
See on sinu vastutus
ja sinu võimuses suurendada seda armastuse kogemust
ja kahandada hirmu.
See on täiesti sinu valikutes kinni.
Jah, see eeldab ka teatud oskusi,
kuid algab siiski arusaamisest.
See on sinu valik.
Sul on see valik oma suhte osas just praegu.
Sul on see valik keset ebakõla just praegu.
Sul on see valik keset lahutatust.
Mida sa teed?
Mida sa teed selle väega, mis sulle antud?
Õhutad ja suurendad armastust
või õhutad ja suurendad hirmu?
See on sinu valik ikka ja jälle kogu ülejäänud elu.
Kui tahad parandada oma suhete kvaliteeti,
siis uuri välja, mis värk on? Arenda oma oskusi, õpi ja kasva
kõiges selles, kuidas arendada ja suurendada oma armastust
ja kahandada hirmu.
Las ma näidata, kuidas.
Meil indiviididena on nagunii oma käitumisviisid,
kuid las ma tuua esile mõned, mis õhutavad hirmu.
Need õhutavad hirmu loomist me vahel, kuna me ei räägi tõtt.
Kuna me ei ela tões.
1. Passiivne suhtlemisviis
Passiivne suhtleja on keegi, kes püüab veenda maailma enda ümber:
"Teie olete tähtsad, mina mitte."
"Teie vajadused on tähtsad, minu omad mitte."
"Teie mõtted on tähtsad, minu omad mitte."
Taolisele isikule meeldib luua endast "igavese kannataja" kuvand.
See "kannatlik kannataja";
ilmakodanik, kel' pole mingeid vajadusi.
"Kuida iganes! Pole hullu! Ei, ei - ma ei saanud haiget!"
"Kõik on hästi! Tean küll, et olid vaid pahane."
"Pole hullu! Kõik on hästi. Me ei pea sellest enam rääkima."
"Ei, ei - kõik on hästi! Lähme sinna, kuhu sina tahad."
"Jaa, jaa, kõik on hästi. Ära tee väljagi."
Ta tahab olla nähtud kui keegi, kellel pole mingeid nõudmisi.
Ta on lihtsalt teiste teenija; suur rahulepitaja.
Tegelikult aga üks valetav argpüks.
See põhjus, miks ta valetab, peitub hirmus, mis siis saab,
kui tuleb välja, et tal on ka omad vajadused.
Ta kardab öelda tõtt, kuna kardab saada karistatud.
Kardab rääkida, kuidas tal tegelikult läheb,
sest muidu peetaks teda isekaks ja halvaks inimeseks.
Tema jaoks on ülim voorus peita end oma suhtes.
Kuid suurim pinge tekkib sellest,
et ta partner ei saa kunagi teadma tema sees olevat tegelikku tõde.
Ta partner ei saa kunagi kogema tegelikku tõde,
vaid puutub alati kokku vaid fassaadiga.
Kuni ühel päeval on ta nii kibestunud
oma partneri isekuse suhtes enda vastu,
et ta lõpetab suhte,
kuna nüüdseks on see armetuse tunne saanud suuremaks esialgsest hirmust.
Passiivses suhtlejas pole midagi üllast. Ta on hoopis isekas.
Sedasi käitudes kaitseb ta vaid iseennast.
Sel pole midagi pistmist ta partneriga.
Kõik see: "Oo, ma ei tahtnud sulle haiget teha!"
"Ei tahtnud su tundeid riivata!"
"Ei tahtnud, et teised jamadesse sattuks..."
Ei! Sa käitud nii vaid seetõttu, et kardad, mis sinust saab,
kui räägid tõtt.
2. Agressiivne suhtleja
ehk siis nö saurus.
"Mina olen tähtis, sina mitte!"
"Minu vajadused loevad, sinu omad mitte."
"Minu arvamus loeb, sinu oma mitte."
Agressiivne suhtleja vallutab kõik. Otsekui sauruse mürakas.
Tema on saurus ja passiivne suhtleja kui talleke köie otsas Jurassic Park'is.
Ja siis juhtub midagi täiesti meeletut - saurus ja talleke abielluvad!
Mis valemiga?
Kuidas saavad saurus ja talleke üldse abielluda?
Sest nad mõlemad on nõus sellega,
et üks on tähtis ja teine mitte.
Ja sünnibki liit otse....
põrgust.
Põrgust.
Ja kõik need ärevustunded hakkavad õõnestama pinda,
sest edasi-tagasi kõikuvad pinged välistavad igasuguse läheduse.
Seal polegi kohta sellele.
Ainuke asi, millele seal on kohta, on ellujäämine.
See suhe tugineb ellujäämisele.
Saurus: "Ma saan, mida tahan, selle lihtsalt võttes"
ja talleke: "Ma saan, mida tahan,
söötes oma kehaosi saurusele toiduks."
Mõlemaid kannustab hirm.
Ja siis muidugi halvim mõlemast: 3. Passiivagressiivne
Passiivagressivne ütleb: "Muidugi sa...
...ei tähenda grammigi!"
Ta ütleb teise silme ees: "Mida iganes, kallis! Muidugi!",
aga selja taga läheb tüli korral ja kraabib oma "kalli" auto ära.
Passiivagressiivne on sarkastiline, kadetsev, hirmu mittekogev,
manipuleeriv teiste ärakasutaja.
Ta mõistab hukka nõu andmise vormis.
Passiivagressiivse inimese jaoks on mitmeid väljendusviise
ja keegi, kes taolise inimesega koos elab,
peab küll hullumeelne olema.
Sest talle saab osaks kõik see õelus ja halb,
samas kui see passiivagressiivne on teiste ees vagurus kuubis.
Niipea aga, kui nad autosse saavad, tabab ta kaaslast täielik rahetorm.
See lihtsalt on nende olemise viis,
mis taaskord õhutab üles pingeid ja ärevust kahe osapoole vahel.
Kõik need käitumisviisid õhutavad ja hoiavad alal hirmu.
Siinkohal veel üks -
4. Enesekindlus
Netis on selle kohta väga palju infot,
aga lühidalt öeldes tähendab see:
"Sina oled tähtis, aga nõnda olen ka mina."
See on see, kuidas õhutada üles austust -
kahe mõjuvõimsa inimese omavaheline suhtlus.
See on see, kuidas kaitsta mõlema osapoole väärtust,
kui on tarvis tegeleda konflikti või erimeelsustega.
"Mina olen tähtis, aga sina oled ka."
"Sina oled tähtis, aga mina olen ka."
"Mõlema meie arvamused loevad."
"Mõlema meie vajadused loevad."
"Kõik me annid ja kõik, mis meil on, loevad."
See on suhtes vastastikuse austuse alus.
Enesekindel inimene ei käitu saurusena.
Saurus põrutab otse elektriaeda,
kuid enesekindel inimene ei hakka seetõttu ohvrit mängima.
Ta tõstatab probleem ja küsib,
kuidas saurus seda lahendada kavatseb.
Ta ei oma suhteid inimestega, kellel on ükskõik
ja veelgi enam ei lasku ta keskutelusse, kus tema arvamust ei peeta millekski.
Ta ise otsustab ja valib, kellega ja kuidas suhtleb
ja kui keegi püüab teda rünnata passiivse, agressiivse
või passiivagressiivsega, seab ta omad piirangud
ja teised peavad omadega ise hakkama saama.
See muudab väga palju seda, kuidas omavahel tõde jagatakse.
Tulemuseks aga on see, et passiivne, agressiivne või passiivagressiivne
peavad õppima uutmoodi suhtlema, kui nad tahavad seda suhtlust alal hoida.
Kui nad üldse tahavad seda keskustelu pidada.
Enesekindel on valmis jätkama suhtlemist,
kui see kätkeb endas austust.
"Me kas jätkame normaalselt või meil pole enam millestki rääkida."
"Ma hea meelega jätkaks seda vestlust,
aga pead enne ütlema, mida tegelikult vajad. Ma ootan seal."
Ja korraga on esitatud kahekordne väljakutse:
näidata üles austust ja ilmutada suhtes oma tõelist palet.
Meil on ka erinevaid suhtlemise tasandeid.
1. Algusaste - klišee tasand
"Kuidas läheb?" - "Hästi." "Mis uudist?" - "Ei midagi erilist..."
"Ilus ilm täna!" - "On tõesti."
"Tänu Jumalale!" - "Halleluuja!"
"Jumal on hea!" - "Kogu aeg!"
Taolisi vestlusi peetakse sisuliselt võõrastega.
Need ei eelda mingit suhtlemisoskust ega isegi suhet seal taga.
2. Faktide tasand
Lihtsalt faktid.
"Tere hommikust!" - "Hommikust!"
"Kohvi?" - "Palun." "Suhkruga? - "Jah."
"Koort ka?" - "Palun."
"Täna on õues +25C sooja. Lehes on kirjas. Vaadake."
"Kalev pidi selle hooaja võitma." - "Kas tõesti?"
"Ei, see on vaid arvamus."
"Joosepil on täna jalka võistlus." - "Tõesti? Mis kell?" - "Kell viis."
"Sa lähed?" - "Lähen." "Tulen siis ka, aga hilinen 10 min."
"Mis õhtuks süüa on?" - "Lasanje." - "Tore."
"Su ema helistas." - "Tõesti? Mis ta rääkis?"
"Automaatvastajas on kõik olemas." - "OK."
Need kõik on lihtsalt faktid ja klišeed, mida edasi-tagasi kedratakse.
Miks? Sest me püüame jõuda järgmisele tasandile,
kus kaks inimest kaasavad end vestlusesse.
Kaks erinevat arvamust, ideed ja arusaama.
Kuid lisaks sellele ka konflikt, kuna nüüd on meil 2 inimest.
Kui 2 inimest on korraga orbiidil, paneb see proovile te suhtlemisoskuse.
Ja kui kaks inimhinge hakkavad omavahel suhtlema,
läheb asi põnevaks!
Samas nii paljud lihtsalt põruvad selles
ja seda tehes põrkuvad tagasi esimesele tasemele:
"Hommikust!" - "Hommik!" "Kohvi?" - "Palun."
"Suhkruga?" - "Jah." "Koort ka?" - "Jah."
"Joosepil täna jalka jälle." - "Mis kell?"
Tagasi jälle faktide ja klišeede juurde,
sest see ei nõua mingit suhtlemisoskust.
Ei nõua ka lähedust ega teise arvamuse väärtustamist.
Kui aga 2 inimest on mängus, on jama majas,
sest klassikalises mõttes tähendab suhtlemine nõustumist.
Kui me selles punktis põrume, saame "trahvi" ja oleme tagasi alguses.
Miks? Sest me tõmbasime sellele, kes meiega nõus polnud, vee peale.
Me ei kuulanud teda ega püüdnudki mõista,
sest meie eesmärk oli saada ta ühele nõule iseendaga.
Nemad aga ei lasknud meil end kontrollida.
Kui me aga mõistame, et see kõik puudutab kahte inimest
ja tegelik eesmärk pole mitte nõustumine,
vaid teineteise mõistmine,
võime saada üle ka oma erimeelsustest
ja jõuda järgmisele suhtetasandile,
kus sa tunned teisiti kui su partner.
Sina ja su partner kogete sama asja totaalselt teisiti.
Kuidas on võimalik, et mu naine ei naudi imelist sõitu
veelgi imelisemal maastikul nii nagu mina?
Ma lausa lendan, kui olen roolis!
Ma naudin igat hetke sellest
ja püüan kinni iga võimaliku auto, kes mu ees sõidab.
Lihtsalt imeline!
Minu naise jaoks tähendab see aga totaalselt teistsugust kogemust.
Ja ma ei saa sellest aru.
Olen ju hea autojuht.
Mu sõidu kohta ei saaks isegi midagi öelda.
Rallisõitja amet oleks olnud täiega minu rida!
Ma pole kunagi ühtegi õnnetusse sattunud,
nii et mida seal karta?
Mu naisel pole vähimatki alust süüdistada mind halvas juhtimises.
Nii et rahunegu maha ja olgu nagu mina!
Olgu nagu mina!
Kuidas oleks sellise suhtumisega?
Mitte just kõige paremini,
sest mu naine poleks sellega nõus.
Sest ta pole mina, vaid tema ise.
Me vaidleme inimeste tunnete üle.
"Sa ei peaks tundma nii! Sul pole vähimatki põhjust tunda nii!"
"Mina küll nii ei tunne. Mistõttu muuda end ja ole nagu mina!"
See on sama hea, kui öelda:
"Mul on kõht tühi." - "Ei ole sul midagi!"
"Kui mul pole kõht tühi, pole ka sul kõht tühi."
Kas enam tobedam annabki olla?
Kuid just seda me teemegi,
reageerides kellegi tunnetele oma mõistusega
ja tehes neile seeläbi haiget.
Kui reageerid kellegi tunnetele oma mõtetega,
arvates, et nad avaldavad arvamust,
samas kui nad tegelikult jagavad oma südant,
heidad sa kogu läheduse otse põrmu.
Kui sa aga õpid panema tähele teise südant
ja hindama tema tundeid teatud olukorra suhtes;
tema tundeid sinu jms. suhtes...
Kui õpid seda kõike tähele panema, tabab ja mõjutab see su sisemust
ja sa oled võimeline teisele tõestama,
et see on turvaline näidata tal oma südant sulle.
Et sa hindad ta tundeid ja kuulad ning reageerid.
Sest meie lõppeesmärk on jõuda kaaslase vajadusteni.
Kui suudad ehedalt kaasata oma partneri tunded teie vestlusesse,
jõuad suhtlemise kõige efektiivsema tulemuseni.
See on kui Püha Graal.
Kui sa saad vestluse käigus teada, mis on su kaaslase vajadus;
kui saad pihta sellele, kuidas su kaaslane tahab end tunda
ja suudad talle luua selle tunde,
muudab see kõik!
Niipea, kui ma mõistsin, et Sheri vajab tunda end kaitstuna...
Kaitstuna! Ma poleks ealeski osanud selle peale tulla.
Ma ei teadnud, et see on see, mida ta vajab.
Ka ta ise ei teadnud seda.
Kuid niipea, kui avastasime, et ta vajab tunda end kaitstuna,
läbis see mind kui pikselöök
ja muutis seda, kuidas ma teda näen ja talle reageerin.
Ja korraga me omavaheline suhtlemine
ning mu reaktsioon tema vihahoogudele ja hirmule on muutunud.
Meie lävimine teiste inimestega on muutunud
ja tema ärevustase on hakanud langema,
sest ta kogeb, et ta kaitstuse vajadus on rahuldatud.
Ja korraga kogu me eelnev abielu - 15 aastat, muutub,
viies meid hoopis uuele rajale.
Ja enam pole tegu sauruse ja talle abieluga,
vaid kahe armastajaga, kes kaitsevad oma liitu.
Olin sellest küll alati unistanud, kuid ei teadnud, kuidas seda luua.
Veel vähem seda, kuidas seda hoida.
Nii et pikemas perspektiivis
on meil see "mida sa vajad tunda" aspekt täidetud.
Mida kiiremini see küsimus vastatud saab,
seda kiiremini saab selles osas midagi ette võtta.
Sheri kabinetist käis palju õpilasi läbi,
kui ta koos Markiga üht noorteteenistust juhtis.
Ja kui siis need närvis õpilased tulid...
Mõni alles 15 aastane, kes prantsatas sisse ja paukus:
"Ma ütlen...see mu toanaaber... nõud pesemata...äääääääääääää!"
Sheri ütles: "Pea nüüd hoogu! Mida sa vajad?"
"Mis asja?"
"Mida sa vajad?"
"Armas aeg, ma isegi ei tea, mida ma vajan!"
Me pole harjunud sellega, et keegi meid kuulab,
vaid meil on tunne, et peame koguaeg midagi tõestama.
"Pidin selle jubeda olukorra esile tõstma, et sa mind aitaks!"
Kui aga küsida lihtsalt: "Mida sa vajad? Räägime parem sellest.",
siis inimesed ei oska midagi öeldagi, sest nad ei tea, mida nad vajavad.
Nad pole isegi mõelnud selle peale,
sest nad on olnud keskendunud sellele, kuidas veenda sind õigesti käituma,
tegutsema ja muutuma.
Ja nad ei oska isegi mõelda,
et keegi võiks aidata neid nende vajadustes.
See on see, kuidas tuua esile lähedust.
See on see, mis tekitab tunde, et sinust hoolitakse.
Et oled armastatud.
See maandab ka pingeid
ja suurendab armastuse kogemist.
On üks lihtne võimalus, mida kas olete või ei ole omandanud.
Mingil põhjustel on seda raske rakendada,
aga seda kutsutakse "mina" - sõnumiteks.
"Mina" sõnum.
Ma tunnen tunnet.
Sa saad tunda tundeid, mitte mõtteid.
Kui paned lausesse "ma arvan", ei peegelda see tunnet.
"Ma arvan, et olen hüljatud."
See pole loogiline, sest hüljatus on tunne, mitte mõte.
"Ma arvan, et sa oled jobu."
Nüüd see pole tunne, vaid sinu hinnang kellegi kohta.
Igati loogiline. See on hinnang.
Kui sa aga ütled: "Ma tunnen, et...", siis peatu seal samas!
Sest oled kohe kedagi hukka mõistmas
ja nemad koheselt oma müüre rajamas, et kaitsta end sinu eest.
Kui paljudele meeldib hukkamõist? Just! Keegi ei tõsta oma kätt.
Sest see pole üldsegi mitte tore.
Kuid see on see, kuidas me tavapäraselt suhtleme.
"Mulle tundub, et sa koguaeg püüad... Ja siis sa ütlesid...Ja tookord..."
Ja siis sa lased tulla kõigel, mida sa oma kaaslasest arvad.
Sa mõistad ta üle kohut.
Selle asemel, et rääkida talle endast;
sellest, kuidas tunned end üksiku, -haigetsaanu -ja hirmununa
ning lahutatuna temast.
Need kõik on tunded, mis räägivad su kaaslasele sinust.
Su süda on ta ees avali valla ja sa räägid talle endast;
lased tal näha end sellisena nagu oled,
selle asemel, et veenda teda,
et ta paneb täiega puusse ja peab muutuma.
"Usu mind, niipea, kui näed end nii nagu mina sind näen, sa ka muutud."
"Kallis, kas me võiks rääkida?
Nii väga tahaks rääkida ja oma südant jagada!
Kas me ei võiks lihtsalt rääkida? Palun, ära võta jälle kaitsesse!
Ma lihtsalt pean oma südant jagama... Kas sa palun kuulaks...
Kas ma palun võiks öelda, mis mul öelda on?
Ära tõmbu kaitsesse! Palun, lihtsalt kuula mind ära.
Kas sa kuulaks palun armastuses? Tahan jagada tõtt armastuses. Valmis?
Kallis, palun. No palun....Sa ju... Lihtsalt palun kuula mu südant.
Ühesõnaga, sa oled üdini isekas ja kurjus ise."
Ja me ootaks, et me kaasa reaktsioon oleks:
"Tänud südamest! Ma just mõtlesingi, mis mul viga on?"
Olete kunagi näinud sellist reaktsiooni?
Millal varem on keegi öelnud:
"Nii ongi. Sinu hinnang minust on igati tõsi ja täpne. Suur tänu!"
Ei. See pole nii.
Räägi pigem endast, aga mitte teisest.
Las tema rääkida ka endast, aga mitte sinust.
Sa oled valmis kuulama, kui ta räägib sulle endast,
küll aga mitte seda, kui ta räägib sulle sinust.
Sa tunned tunnet ja see on millegagi seotud.
Millegagi, mis juhtus.
"Siis, kui sa tegid seda või toda... Siis, kui see asi juhtus..."
"Siis, kui sa ütlesid seda selle teise inimese loo peale,
siis see tekitas minus tunde, et..."
"Ma vajan tunda. Tunda teistmoodi, kui see, kuidas praegu tunnen."
Selleks, et tunda niimoodi, pean tundma naamoodi.
See kõik on selline "lape värk", mida samas on väga raske täita.
"Ah jaa, olen sellest kuulnud. Olen, olen."
"Teed ka selle järgi?" - "Ei."
"Miks?" - "See on liiga haavav ja piirav."
"Mulle meeldiks selline "elu on lill" värk rohkem."
Just sellise reaktsiooni sa saadki,
kui püüad tegeleda nende võimsate ja toksiliste valude ning hirmudega.
Sa otsekui paneks nitroglütseriini oma kingadesse.
Tead, kuidas see toimib?
Otsekui vanades westernfilmides, kus nad panid seda ainet kuhugi kasti
ja kui see kast siis kusagil vankri peal üles-alla loksus,
käis korraga: "Põmaki!"
ja kõik oli suitsu täis.
Või nagu filmis "Wild West",
kus vankri külgedele oli tasakaaluks pudelid pandud
ja kõik võnkus ning hoiti hinge kinni, et miskit õhku ei lendaks.
Nõnda samuti tuleb käituda ka mürgiste hirmu -ja valu tunnetega.
Nende tasakaalustamiseks tuleb midagi ette võtta.
"Hea küll siis....
Hakkame kohe tõsiselt vestlema...
Ära muretse, räägin vaid endast... Räägin vaid endast..."
Sest me ei taha üle mäe sõites õhku lennata,
mida erinevatel põhjustel on väga lihtne teha.
Paar näidet selle kohta:
Sheri: "Mul on hirm, kui niimoodi sõidad.
Tahan tunda end turvalise ja hoituna, kui sinuga sõidan."
See sõnum peab mulle midagi tähendama
ja tal peab olema õigus öelda: "Kallis, ma kardan!"
Ja seda ta ka teeb.
Ma olen rooli taga täiega omas elemendis ja sõiduvees,
kui ta ütleb: "Kallis, see hirmutab mind."
ja ma võtan hoobilt tuure maha.
Ta mõjutab seda, kuidas ma sõidan. Miks?
Sest mulle on tähtsam hoida me suhet ja lähedust
kui kaitsta oma õigust sõita, kuidas iganes tahan.
Mul võttis aastaid, et sellest aru saada.
"Su kõnemaneer teeb mulle haiget.
Tahan kuulda sind, aga tunda end ka väärtustatuna, kui omavahel räägime."
"Mulle teeb haiget, kui niimoodi räägid...
Kui asju nõndaviisi nimetad ja kohut mõistad.
Ma tahan kuulda sinust.
Tahan kuulda, kuidas sul läheb?
Aga samas tahan tunda end ka väärtustatuna, kui räägime."
See on jälle see, et lased südame valla ja ütled: "Vaata, siin ma olen! Näed?"
"Sa näed mind sellisena, nagu olen."
"Mulle meeldib koos olla. Tahaksin tunda seda palju sagedamini."
"Mulle meeldib see tunne. Tahaks seda kohe täiega rohkem."
See kõik taandub sellele, et lööd oma südame valla ja ütled:
"Näe mind! Näe mind!
Hinda seda, mida sa näed!"
Sul pole mingit kontrolli oma kaasa üle, kuigi tavaolukorras me ütleme:
"Mul on hirm, kui niimoodi käitud
ja seepärast pean omama täit kontrolli su üle."
Kuid seda ei juhtu!
"See tegi haiget, kui sa ei tulnud õigeks ajaks koju sööma.
Tahan, et oleksid kodus iga õhtu k 17.05
kuni elupäevade lõpuni."
Küsimus pole selles, mida sina tahad, et teine teeks.
Küsimus on tunnetes ja tundmises.
Sest kui ütled teisele: "Ma tahan, et sa teeksid...",
ütled teisisõnu: "Ma tahan kontrollida sind."
Ja siis läheb sõjaks ning te ütlete mulle:
"Proovisime kõiki neid "mina"-sõnumeid, aga need ei toimi!"
Ei. Te proovisite neid "mina"-sõnumeid, mis ei toimi, mitte neid, mis toimivad.
Sa tunned üht tunnet, mis on seotud mingi sündmusega,
aga sa tahad tunda üht teist tunnet.
"Vaata! Kas kuuled? Kuuled, mida ütlen?"
"Räägi mulle vaid endast, mitte minust.
Ma ei ole kurjus ise vaid seetõttu, et sina nii tunned.
Ja ma ei taandu vaid seetõttu, et sul on valus.
Sa lihtsalt näitasid mulle ennast.
Mina aga pean nüüd otsustama, kuida sellele kõigele reageerin,
mida mulle just näitasid."
Vahetu ja ehe tunnete jagamine inimeste vahel,
kes üksteist armastavad ja tahavad oma suhet kaitsta.
Pange oma käsi oma naabri õlale ja paluge koos minuga:
Jeesus, aita neid, sest nad vajavad seda!
Aamen.
Danny rääkis suhtlemisoskustest ja selle dünaamikast... - Väga tähtis.
Minu ja Skyler'i suhtlemisviis on totaalselt erinev,
mistõttu pidime palju õppima ja vaeva nägema selleks,
et oma suhtlemist parandada.
Samas on see olnud ka lõbus.
Seni, kuni saame üksteise üle naerda, on kõik OK,
sest see on tõesti naljakas, kui erinevad me oleme.
Danny jagas palju häid nõuandeid
ja üks asi, mis meile väga meeldib ja mida me ka rohkesti kasutame,
on see küsimus: "Mida sa vajad?"
Kas me siis räägime millestki, püüame lahendada midagi
või lihtsalt vestelda, küsime ikka: "Mida sa vajad?"
See on me lemmik asi.
Mõtlesime, et tahaks jagada teiega oma lugu ja teha seda laulu läbi.
Sest kuidas me siis ilma lauluta saaks, nii et meil on teile üks väike lauluke.
See on lugu meie suhtlemise loost
Ta tantsis "Räägi rohkelt" tangot
ja tema "vaikiv mees" mambot.
Ja siis see lugu jätkus nõnda
Kas sa nägid, kuidas ta mind vaatas?
Ei tea, kas ta vihkab mind?
Või mu pluusi? Näen ehk paks ma välja selles?
Muide: mis sa õhtuks süüa tahad? Näen juba su pilgust, et sul savi.
Mis pilk see sul jälle on ja kas sa üldse kuulad mind?
Kui sa vaid lõpetaks nägude tegemise ja räägiks minuga
Kui räägiks sa vaid nii kui ma, ei oleks meil mingit probleemi
Muide, kas tegid kõike, mida käskisin:
pesid ja triikisid nii nagu mina seda teen
Kuidas sa end tunned? Ongi kõik?
Ei saa olla! Kuidas sa end tunned?
Ma tunnen end hästi.
Aga nüüd lugu meie uuest suhtlemise loost
Ma räägin juba veidi rohkem
ja mina jälle veidi vähem
Ja see lugu jätkub nii
Ma tunnen end kindlana, kui tean, millest mõtled
Mu imeline kullake, kellest mõtlen koguaeg
mida sa vajad?
Peame kahepoolseid vestlusi
ja rohkelt sõnu "kullake"
Ei. - Ei?
Jätame midagi ka kudru-mudru ajaks
Olgu siis peale, aga üks suudlus sobiks juba praegu