TEADLIK ARMASTUS
Sinu "normaalne" 6/9
Täna vaatame üle oma perekonna ajaloo.
Seda, mis on kujundanud selle, mis on sinu jaoks normaalne.
Millised on su normaalsed ootused inimeste eluviisile, elu kulgemisele jne.
Kuid esmalt vaatame pisut minu ja Sheri suhet.
Toome selle avalikult ekraanile teile kõigile lahkamiseks,
et noppida sealt välja teatud käitumismudelid ja järeldused,
mis aitavad teile näha, kuidas minu ja Sheri "normaalsus" välja kujunesid
ning mis tekitas pingeid nende kahe "normaalsuse" ühte liitmisel.
Sest see on see, mis juhtub -
me eeldame, et teatud asjad jäävad igaveseks ühte moodi.
Kuid siis põrkame me kokku kellegi nii imelise ja lahedaga,
et otsustame lausa veeta kogu ülejäänud elu temaga.
Kuid mida kauem me üheskoos kulgeme,
seda enam me mõistame, et see teine osapool peab muutuma.
Need hetked ja kohad, kus hakkame nägema asju erinevalt,
muutuvadki nendeks pingete allikaks; lätteks, kust tülid alguse saavad.
Sest sinu erinevus esitab mulle väljakutse
ja ma pole päris kindel, kuidas sellega toime tulla.
Las ma tutvustada teile paari kuju, kes kohtusid omavahel.
Väidetavalt on need mu vanemad.
Mu ema ja isa, kellele sündis kaks poega.
Mul on noorem vend Johnny.
Aja möödudes otsustasid ema ja isa, et nad lähevad lahku ja nad läksidki.
Olin sel hetkel 7-aastane ja Johnny 3-aastane.
Mu isa abiellus veel kahel korral, lahutades neist ühe abielu
ja ka mu ema abiellus kahel korral lahutas veel ühe korra,
nii et mõlemad jäid pidama kolmanda abielu juures.
Seejärel otsustas mu vend lahutada end oma esimesest naisest,
kellega tal oli ka üks laps
ja abielluda uuesti, olles nüüd olnud abielus 20 aastat.
Tal on ka 2 tütart sellest suhtes.
Ja siis tuli Sheri ning me abiellusime.
Las ma rääkida siis ka pisut Sheri emast ja isast.
Sheri ema ja isa abiellusid ning said 4 last - 3 poissi ja tütar Sheri.
Sheri vanemad otsustasid ka lahutada
ja Sheri isa abiellus uuesti.
Sheri ema oli enne Sheri isaga abiellumist juba olnud korra abielus
ja abiellus peale Sheri isa mehega,
kes oli varem olnud 2 x abielus ja kellel oli 3 poega.
Nii et Sheri oli 7 lapse seas ainukene tüdruk
ja siis ilmus orbiidile Danny.
Nende kahe sugupuu peale kokku on meil mitmeid erinevaid lahutusi;
sõltuvusi, alkoholismi;
kuritegelikku tausta, mis viinud vangistuseni;
koduvägivalda mõlemas pereringis...
Me suguvõsades ja nö "normaalsuses" on toimunud kõikvõimalikku.
Ajal, kui mu ema omale uut meest otsis,
elas meie juures suur hulk erinevaid mehi.
Oma magistritöö raames kirjutatud autobiograafia käigus
jõudsin ma punkti, kus mu vanemad olid lahutatud
ja enne, kui mu ema abiellus teist korda -
ma lõpetasin arvestuse 30-nda mehe juures,
kes kõik olid elanud me juures 4 aasta jooksul.
Nii et see oli minu "normaalne".
See oli elu, mida ma väikese poisina elasin.
Mu ema abiellus uuesti, kui olin 12-aastane
ja lahutas 3 aasta pärast.
Nii et kui olin 12-15 aastane, oli mul kasuisa, kes oli alkohoolik
ja ütlemata vägivaldne.
Mitte niivõrd isegi meie kui oma pere suhtes,
aga lihtsalt kõikvõimalikes kaklustes, kuhu ta pideval sattus.
Aga tema oli see minu nö mehe eeskuju.
Me elasime väikeses maa kogukonnas Lõuna-Kalifornias,
kus võis sõrmede peal üles lugeda muust rahvusest inimesed,
keda nähes vaadati pikalt järgi,
sest me linnas elasid enamjaolt vaid valgenahalised.
Mu kasuisa aga oli täielik rassist ja ma isegi ei tea, miks?
Kuid minust ja mu vennast said samuti rassistid. Vennast kohe eriti.
Sõjaväkke minnes kakles ta pidevalt ja seda kõikjal, kuhu ta ka ei läinud.
Ta oli ka nö baaride tuus, kes lausa otsis teisest rassist inimesi,
et nendega tüli norida ja kakelda.
Seda kõike tänu sellele mehe eeskujule,
mida ta oli vaid mõne aasta jooksul näinud.
Mõlemad me vanemad maadlevad kaassõltuvuse ja alkoholismiga.
Enamus me õdedest-vendadest omavad mingit sorti alkoholi vms sõltuvust.
Ja see kõik oli normaalne me jaoks.
Ma polnud eales kohanud ühtegi kristlast, enne kui olin 17 a
ja esimene kristlane, keda kohtasin, oli Chris Wallaton.
Temaks polnud ma küll valmis.
Nii et ma sain päästetud alles siis, kui olin 21 aastane. Sheri samuti.
Nii et meil on olnud piisavalt aega elada välja oma mudeleid.
Abielludes olime me kumbki vaid aastakese jagu usklikud olnud.
Nii et me võtsime oma peredest kaasa kõik, mis võtta andis
ja lõime oma enda pere,
püüdes seejärel välja nuputada, milline mudel on see kõige õigem.
Nagu arvata võite, on vastus - mitte kumbki!
Mitte kumbki mudel polnud see, mida uuesti luua
ja mille põhjal oma pere üles kasvatada.
See on ülimalt suur väljakutse luua midagi, mida sa varem näinud pole.
On ülimalt suur väljakutse elada viisil, mida sa eales varem näinud pole.
Õnneks oli me elus palju erinevaid imelisi paare,
kelle elude peale vaadates võisime öelda:
"Wau! Me pole isegi näinud inimesi, kes oleks kogu oma elu koos olnud!"
Ma polnud eales näinud kedagi, kes oleks olnud pikemat aega abielus.
Nii et ma tahtsin ja igatsesin ka selle kõige järele,
kuigi tol hetkel ei leidnud kedagi,
kes oleks olnud abielus kauem kui 15 aastat.
Kõik need oskused ja käitumismallid, mille kodust kaasa saad,
mõjutavad sinu mõtteviisi, otsustusvõimet ja reageeringuid.
Need on kui su DNA'sse kodeeritud.
Kui oma abikaasa perega kokku saad, võid märgata kohe seda DNA süsteemi,
mis toimib neis kõigis.
Nad kõik pööritavad oma silmi ühel kindlal moel;
nende suu kisub ühtmoodi viltu, kui nad on pahased;
nad kõik teevad seda ühtemoodi ja see on nii kummaline!
Võid seda ka oma laste pealt näha, tuvastades: "Su ema teeb ka nii!"
Või ämma silmas pidades: "Armas aeg, su ema on me kodus!"
See DNA värk on üks võimas asi.
See keskkond, kus üles kasvad, avaldab väga võimast mõju.
Nad ei määra küll kõike lõplikult ära, aga avaldavad oma mõju siiski.
Nad loovad sulle ühe väga ainulaadse väljakutse.
Sa oled muidugi teadlik teatud mõjudest oma peres,
aga tegelikult on see hoopis keegi teine, väljaspoolt,
kes ütleb: "Armas aeg! Sa oled nii oma isa moodi!"
Sina aga vaatad peeglisse ja ütled:
"Ma olen kõike muud kui oma isa moodi!"
"Mis sa nüüd! Te olete ikka täiega ühtemoodi!"
"No ega ma ikka nüüd nii palju ka isa moodi välja näe!"
Tavaliselt on see keegi väljaspoolt, kes juhib su tähelepanu mõjudele,
mille oled omaks võtnud ja mis on saanud osaks su "normaalsest".
Samas sul endal pole aimugi, et nii on ja et seda kõike igapäevaselt välja elad.
See, kuidas kõike näed; sinu arvamused, sinu uskumused;
sinu kõnemaneer.
Kui oled kasvanud üles Lõuna pool - Texases, Minnesotas või...
No eeldavasti on Kalifornial ka oma aktsent, sest mulle öeldakse vahel:
"Sa oled Kaliforniast, kas pole?"
Ja ma vaatan neile hämmingus otsa ning küsin: "Kust sa tead?"
"Ah, sa lihtsalt käitud nagu kalifornialane."
"Mis mõttes? Mida värki?!"
Aga no vot siis, minus on midagi kalifornialikku,
millest ma ise midagi ei teagi.
Nii et kahe inimese sulandumine toob kaasa teatud pingeid.
Siinkohal teile väike kiire inventuur.
Kuidas suhtusid teismelisena oma vastassoost vanemasse?
Usaldus? Austus? Enesevalitsemine? Lähedus või distants?
See on midagi, mida küsida iseendalt või inimeselt, keda "intervjueerid".
"Tere! Nagu aru saan, tulite tulevase abikaasa intervjuule?!"
Tegelik eesmärk aga on teada saada, kuidas see inimene käitus ja suhtles
oma elu kõige tähtsaima isikuga vastassoost (ema või isaga),
kui ta üles kasvas.
Sa tahad teada naise kohta, kellest huvitatud oled,
kuidas ta suhtles oma isaga vanuses 11-20 eluaastat?
Milline oli su suhe oma isaga - mehega, kellesse kõigepealt armusid?
Ma tahan teada, milline on sinu armastuse mudel?
Sest teate, mis? Väikesed tüdrukud armastavad oma issit.
Väikesed poisid armastavad oma emmet.
See on nende armastussuhte kogemus.
See on üks mudel, mille läbi kogu pereelu käib
ja mis saab korduma läbi kogu su elu.
Kui sa seda ei muuda, hakkad seda kordama.
Kuidas olid lood usaldusega?
Kas said rääkida tõtt? Kas võisid olla sina ise?
Kas peres valitses vastastikune austus?
Kas sulle anti ka mingit mõjuvõimu,
või pidid olema jõuetu ja vihane, et saavutada mõjuvõimu?
Millised olid ootused enesevalitsuse osas
või pidid sina kandma hoolt selle eest, et issil oleks kõik hästi?
Et emmel oleks kõik hästi?
Kelle osa see oli hallata elu ja koduseid olukordi?
Kas eesmärgiks oli hoida lähedust või distantsi?
Õppisid sa olema lähedane selle vanemaga
või pigem kaitsma end, pidades teatud distantsi?
See on see mudel, mille endaga kaasa tood
ja mis tundub sulle armastusena.
Kui hullumeelne ja kaugel austusest see kõik ka polnud.
Kui mitmeid kordi sa ka poleks öelnud:
"Ma mitte iialgi ei too sellist asja oma abiellu!"
Vahet pole - mida sa kord ütlesid!
Vaadates tagantjärgi kõigile oma suhetele,
näed seal ühte mudelit.
Sa püüdsid nende suhete kaudu taasluua suhet
oma vastassoost vanemaga.
Aga mis siis, kui pojal polnud ema või tütrel isa? Kui nad olid läinud...
Mis siis, kui oled noor neiu, kes kasvas isata?
Sel juhul on su "tööriistakastis" teatud puudujäägid -
sa tegelikult ei tea, kuidas meestega suhelda.
Seetõttu on see sinu jaoks uus kogemus
ja tõenäoliselt ka üsna hirmuäratav.
Aga samas on sul siis võimalus õppida ja täita oma "tööriistakasti".
Sest tea, et mehed on hoopis teine tõug!
Nad pole nii nagu naised.
Võib-olla oli sul võrratu suhe oma emaga
ja sa püüad muuta oma naist otsekui oma emaks.
Ära tee seda!
On üsna tavapärane püüda muuta oma abikaasat
oma vastassoost vanema sarnaseks.
Kui mina ja Sheri abiellusime, tulime me kui kahelt eri-planeedilt.
Sheri oli lisaks emale ainuke naine peres,
keda toetas siis 8 meeshinge.
Tema ja ta isa vaheline suhe oli väga pingeline ja lugupidamatu;
väga kauge, kus valitses mõte:
"Ma pean kaitsma end selle vägivaldse mehe eest."
Tema vanem vend oli väga vägivaldne;
tema teine vend pidas kõigiga distantsi ja kolmas oli sõltlane.
Tema kolm kasuvenda käisid vaid aegajalt külas,
aga nemadki olid vägivaldsed ja lugupidamatud.
Nii et kogu Sheri keskkond
koosnes kaugenenud ja vägivaldsetest meessuhetest.
Seega Sheri omandas üsna kiirelt vahendid,
mille abil end vägivaldsete meeste eest kaitsta,
hakates samal ajal ligi tõmbama vägivaldseid mehi.
Mina kasvasin üksikema käe all, kelle kõrval oli küll alati mingi meeskuju,
aga kellega mul ei tekkinud mingit sidet.
Nii et mul polnud mingit isa eeskuju enne, kui mu ema teist korda abiellus.
Samas kõik see, mida mu kasuisa mulle õpetas,
ei klappinud minu loomuse ja olemusega.
Sellest hoolimata kaklesin koolis ja jõin juba 13-aastaselt.
Jõin 5% õltsi, sest see oli parim asi maailmas, mida teha!
Olin kõigest 13-aastane,
aga mul oli juba Coors'i õllefirma püksipannal ja T-särk,
sest Coors oli ju maailma parim!
Tule taevas appi!
Kuid kui mina ja Sheri saime usklikeks ning rajasime oma elu,
saime mõlemad ka aru,
et kõik, mida olime kord kogenud, peab jääma selja taha.
Samas polnud meil aimugi, kuidas ja millele hakata rajama uut?
Nii et hakkasime teistelt nõu küsima.
Kuid tagasi noorpõlve minnes, siis... ei läinud just palju aega, kui mõistsin,
et mu ema on väga õnnetu inimene; kohe väga õnnetu
ja minu osa kui tema vanema pojana oli teha ta õnnelikuks.
Mul oli nagu mingi võlukepike, mille abil ema õnnelikuks teha.
Teha nö "õigeid asju".
Mina muide läksin edasi õppima, nii et see tegi minust kui staari.
Ma sain hakkama asjadega, millega mu 4 a noorem vend ei saanud.
Ma olin kui Võlur Oz Imedemaalt, kes tegi oma ema õnnelikuks.
Samas rääkis ema mulle kõigist oma meessuhetest
ja nendega kaasnevast valust, mistõttu ma nõustasin oma ema.
Arutasin 9-aastasena oma ema puntrasse jooksnud suhteid.
Ma sain ikka väga noorelt suureks!
Mind kaasati väga sügavatesse vestlustesse
naise poolt, kellel olid kõik need probleemid.
Muutusin sellel alal väga osavaks,
suutes "korda teha" kõik õnnetud naised.
Nii et ma isegi abiellusin ühega neist.
Ma abiellusin kellegagi, kes oli õnnetu, hirmunud ja vihane
ja kel oli hämmastav oskus hoida mehi endast eemal.
Aga minu oli ju see võlukepike!
Ma suutsin muuta õnnetud inimesed õnnelikuks,
nii et me abiellusime ja tegime seda üsna ruttu.
Kuid korraga avastasin, et mu võlukepike ei toimigi enam!
Oo ei!
Ma polnud elus kohanud naist, keda ma poleks suutnud õnnelikuks teha! Oo ei!
"Las ma proovin seda! Las ma proovin toda!"
"Las ma proovin rohkem! Las ma proovin vähem!"
Kuid see ei toiminud.
Sheri aga polnud elus kohanud meest, keda ta oleks võinud usaldada.
Mäletan, kuidas lebasin üks öö voodis...
Meil oli selleks ajaks ka väike laps juba.
Sheri oli teises toas, sest olime jälle tülli läinud,
aga ma olin oma voodis ja lihtsalt nutsin, sest mõtlesin:
"Kas kogu mu ülejäänud elu saabki olema selline?"
"Mida ma küll teinud olen? See ei peaks nii olema!"
Aga see on see, mis juhtub ilma püüdmatagi.
See on see tuha all hõõguv tuli, mis mingi hetk lahvatab
ja mis tundub igati normaalsena.
See tundub normaalsena,
et õnnetu inimese saab muuta õnnelikuks.
"Ma suudan teha su õnnelikuks!"
Kuna ma olen pere vanim laps, siis minult juba oodataksegi,
et ma võtan enam vastutust teiste eest kui nad ise seda teevad.
See on otsekui mu sisse kodeeritud.
Sheri aga on pere noorim.
Pere noorim arvab alati, et ta on kogu maailma naba
ja kõik teised kannavad hoolt ta eest.
Milline täiuslik sobivus otse põrgust!
Asjad meie enda pereelus hakkavad muutuma alles siis,
kui seisame silmitsi teatud asjadega ja võtame vastutust nende eest.
Meie elus oli mitmeid kordi, kus me abielu oleks võinud puruneda;
kohe mitmeid kordi, mis ähvardasid selle mitte püsimist.
See nõudis palju aega... Isegi liiga palju aega!
See nõudis 13,5 aastat, enne kui ma õppisin midagi.
Varem oli nii lihtne ajada kõik Sheri süüks,
sest ta oli loomult vihane ja hoidis pidevalt distantsi.
Kõigil oli enam kui selge, et kõik jamad on Sheri süü.
Mina olin ohver ja Sheri probleemide allikas.
"Oo, väike vaene Danny! Tulge päästke ta!"
Kuid see polnud nii.
Ja kõik, mida taoline suhtumine tegi, oli see,
et see aitas kaasa mu probleemidesse kinni jäämisele.
Kuid kui see lahendatud sai, toimus me suhte suurim muutus üldse.
Seda tänu sellele, et mõistsin: see on minu süü!
Kogu selle aja olin pidanud seda Sheri süüks
ja arvasin, et tema peab muutuma.
Olime tol ajal ka ühe koguduse pastoriteks.
Jah, sa võid olla omadega täitsa metsas, aga siiski olla koguduse pastoriks! Nii on.
Sellega käib kaasas palju muudki, aga las see hetkel jääda.
Mu naine käis mingil kursusel ja tagasi tulles ütles mulle:
"Seal kursusel olles avastasin,
et ma polnud kunagi tundnud end kaitstuna."
Mõtlesin endamisi: "Pole kahtlustki! Kasvasid ju üles hundi pesas!
Nii et eeldavasti pead andestama kogu oma klannile."
Ja siis ta lõpetas oma lause:
"Ma pole kunagi tundnud end kaitstuna sinu poolt."
Minu poolt?
Nalja teed või?
Need olid mu välised reaktsioonid, aga seespidi olin mõtlik...
Seda oli väga raske kuulda, aga kuulasin teda edasi,
kui ta veel teatud asju selgitas.
Sest mina ei saanud aru, kes see ikka raisakulle kaitseb?
Kes seda ometi teeb? Mitte keegi!
Sa pigem kaitsed teisi raisakullide eest
ja mul oli ema näol isegi imeline näide selle kohta,
kuni kuulsin oma naist ütlevat:
"Ma pole kunagi tundnud end kaitstuna sinu poolt."
See tabas mind kui välk selgest taevast,
sest ma polnud kunagi isegi mõelnud oma naise kaitsmise peale.
See aga jättis ta üksinda, haavatavaks ja hirmunuks,
mis omakorda kasvatas temas pingeid ja tõsi esile tema halvima.
Nii et ma olin tegelikult osa sellest hirmutsüklist ta elus,
andes sellele aga hoogu juurde nii nagu ta isa oli seda teinud.
Olin vandunud, et ei muutu iialgi ta isa sarnaseks
ja ometi just seda ma tegingi.
Olin õigustanud oma naise mittekaitsmist.
See oli päev, kus me abielu võttis täiesti uue pöörde.
Selles on nüüd 10-15 aastat möödas ja see on hoopis teine lugu,
sest ma õppisin kaitsma Sherit.
Tema ärevus hakkas kahanema
ja tema avatus ja haavatavus üha enam esile tulema.
Mina hakkasin taas uskuma, et meievaheline lähedus on võimalik
ja tema hakkas usaldama seda lähedust ning sidet.
Ja korraga me hakkasime kogema midagi,
mida ükski me pereliikmetest polnud eales kogenud,
sest korraga me elasime hoopis teistsugust elu,
kui seda, mis meile kaasa anti.
See kõik ei sünni üle öö,
kuid teie puhul kindlasti palju kiiremini,
sest teil on ju kasvõi see suhete kursus siin.
Nii et võtke heaks! Kõik teie õnne nimel!
Te ei pea enam käima maha pikki kilomeetreid,
vaid võite minna mööda teiste poolt sillutatud teed.
Siinkohal on oluline mõista, et antud teema puhul kehtib kaks asja.
Esiteks Vana Testamendi teema,
et esivanemate patud nuheldakse laste kaela mitmenda põlveni.
Need "esiisade patud" on teemad, kus meil esineb puudujääke.
Teemad, kus hävitaja on tulnud sisse ja puudutanud ning hävitanud perekondi.
Põhjus, miks järgnevad põlvkonnad neid "patuseid teid" aina külastavad,
on selles, et neile on antud see edasi kui midagi "normaalset".
"See on see, kuidas meie peres asjad käivad."
"Näe, võta see "normaalne" ja mine ela samuti selle järgi!"
Nii et lapsed lähevad ja elavadki kõige selle põhjal, mis kodust kaasa anti
ja nende lapsed teevad omakorda seda sama.
Lisaks sellele aga on Uue Testamendi tõotus ja vägi,
mis peitub järgnevas:
"Sa võid saada muudetud oma meele ja mõtete uuendamise läbi."
"Sa ei pea enam järgima selle maailma malle."
"Sa ei pea enam jääma selle sisse, mis sulle kord kaasa anti
või mille keskel sa kasvasid."
"Sa ei pea enam järgima selle maailma malli,
vaid sulle tutvustatakse uut maailma,
võimaldades ligipääs nii Taevale kui Pühale Vaimule."
Luuka evangeeliumis on öeldud, et: "Kirves on juba pandud puu juurte külge."
See viitab Vana Lepingu juurest Uude suundumisele,
kuid seda saab rakendada ka oma peres -
selles, et sinu enda pere võib olla täiesti erinev su sünniperest.
Minu praegune pere on täiesti erinev sellest perest, kus üles kasvasin!
Nii paljud meist kardavad seda sünnipere malli.
Teistel muidugi on imeline pärand imelisest perekonnast
ja seetõttu loodan ka südamest, et mõistad, kui õnnistatud sa oled!
Sest see pole just eriti sage nähtus.
Eriti praeguse ja tulevase põlvkonna jaoks,
kus pered on nö "õhku lastud"
ja seda eelkõige tänu Jumalast taandumisele.
Seetõttu pole inimestel ei usku
ega ka nö "ülemust", kelle ees vastust anda.
Väljaarvatud inimene ise või keegi, kes saab teda karistada.
Sinul on võimalus panna see kirves puu juurte juurde
ja kujundada selline elu, millist tahad rajada;
mille keskel su pere saaks üles kasvada.
Sul on võimalus muuta seda malli, kui tarvis või millal iganes tarvis.
Vastupidiselt varasematele põlvedele, on teil palju suuremad võimalused.
Elades keset seda "ärkamise kultuuri"
ja mõistes, et te kätte on antud imet-tegev vägi;
jumalik sekkumine otse Taevast;
kuulutamise, seesmise tervenemise ja vabastamise vägi.
See kõik on kättesaadav nii teile kui neile, kellega üheks saate,
nii et see on lausa fenomenaalne!
Täiesti fenomenaalne!
Kuid samas peate ka teadma, et on üks mõju,
millest te ei pruugi teadlikud olla.
Üks mõju, mille vältimiseks pead olema valmis kuulma.
Et inimesed su elus, keda armastad, austad ja usaldad
ja kellele oled andnud osa oma elust, saaksid öelda sulle:
"Vaata! See asi!
See miski, mis kulgenud läbi su ajaloo ja püüdnud hävitada,
püüab hävitada sindki!"
Seetõttu haara kirves ja raiu see jama maha!
Ära ole nagu mingi põmmpea!
Ära õigusta end koguaeg
ja ära püüa puigelda vastu sellele, mida Jumal on su elus tegemas.
Paljude me jaoks on see suur väljakutse.
Eriti aga veel noorte meeste jaoks.
Ma ei tea, kas olete kuulnud midagi NMH'st?
See tähendab: "Noorte Meeste Häired"
ja taandub sellisele...
Valele, mis kõlab kangesti tõena:
"Tõeline mees on see, kes ise kõigega hakkama saab!"
Et siis - tõeline mees oled siis, kui ise kõike jagad ja hakkama saad.
Ma pigem ütleks, et oled pigem täiega rumal vend,
kui püüad kõigega ise hakkama saada ega lase kellelgi end mõjutada,
kuna sa pole kunagi õppinud paluma abi.
See ei pruugi kehtida vaid meeste puhul - naisi on ka selliseid,
aga see on tõsine häire, kui lased end pimestada pettusel,
otsekui abi palumine tähendaks nõrkust või läbikukkumist.
Ma ei pea silmas olukorda, kus öelda:
"Oi, mu käsi kukkus küljest! Midagi on vist viltu?"
Pean silmas seda, et muudad oma elu osaks hoiaku,
kus lased teistel anda oma osa sinu ellu.
Et su elus on neid, kes hoiavad sul heas mõttes silma peal.
Naised, kui sattute suhtesse mõne sellise mehega,
kelle elus puudub see osa,
siis palun põgenege! Põgenege!
Sest te olete just kohtunud jumalaga.
Põgenege! Põgenege!
Olete kohtunud ühe liikumatu objekti ja vastupandamatu jõuga,
kes teeb kõikvõimaliku selleks, et saada seda, mida tema tahab.
Kaasaarvatud see, et laseb sul näha just seda, mida sa näha tahad.
Olen näinud seda nii palju kordi, mistõttu miks mitte siis jagada teiega.
Kui otsustad "juhi" kasuks, kes on kogu su elu peaks,
sattud suurtesse raskustesse.
Kui mees, kellega oma elu seod,
ei oma kedagi oma elus, kes võiks talle mõju avaldada,
oled suurtes raskustes.
See on üks asi,
mis on tavaliselt su mehe sugupuus peidus;
miski, mis talle "mehelikkuse" kohta kaasa antud.
Mehena peaksid olema kindel, et naine, kellega tahad abielluda,
teab, kuidas olla haavatav.
Teab, kuidas elada tões ja rääkida tõtt
kõige mõjuvõimsamale meeskujule oma elus.
Kui ta aga ei tea, kuidas seda teha,
pead uurima välja, mida ta selles osas ette võtab,
enne kui sinust saab tema elu kõige mõjuvõimsam mees.
Sest üks asi, mis aitab sul tunda end tõelise mehena, on naise haavatavus.
Tema valmidus usaldada sind ja uskuda sinusse;
tema valmidus järgneda sulle.
See on see, mis paneb sind tundma end mehena!
Kui ta aga ei tea, kuidas seda teha,
sest tema ja ta isa vahel valitses distants...
Või võib-olla on ta suhe isaga nüüd juba korras,
sest ta ei ela enam kodus.
Küll aga saab ta elama koos sinuga!
"Oo, jaa - saan isaga väga hästi läbi! Näeme alati jõulude ajal."
Kui sa just ei plaani oma naist ka korra aastas, jõulude ajal näha,
tuleb selles osas midagi ette võtta.
Seda eriti veel siis, kui temaga oli teismeeas probleeme.
Härrased, olge selleks valmis,
sest pole just palju peresid, kus lastele õpetataks lähedust ja hellust.
Nii et seda peab kusagilt õppima.
Lähedus ei tähenda seksi.
Sellest räägime pisut hiljem.
Lähedus on seotud tõega.
Lähedus on igati seotud haavatavusega.
Naised, te peaks otsima meest,
kes oskaks olla te hingesugulane.
Ilma seksuaalse osata hingesugulane.
Härrased, te peaks otsima naist, kes teab, kuidas olla haavatav.
Kuid läheme tagasi selle hingesuguluse juurde.
Kui ajad liini mehega, kes ei oma teistega lähedasi suhteid,
siis vaata tema meessõprade peale.
Vaata, kuidas ta suhtleb oma sõpradega?
Millised ta sõprussuhted on?
Ainult kolleegidega? Hea küll - kas sa tahad olla ta kolleeg?
Tal on trennikaaslased. OK, kas sa tahad olla ta trennikaaslane?
Või on tal sügavad suhted teatud inimestega,
kelle nimel ta on nõus kasvõi elu andma?
Oled teda jälginud ja näinud, kuidas ta on neid aidanud,
kui nad midagi vajasid.
Kuidas ta neid keset raskeid aegu toetas.
Kuidas ta koondas kõik oma jõud, kui nad seda vajasid.
Kuidas ta varjas nende häbi, andis andeks või teenis neid.
Sa otsid meest, kes oskaks end siduda hinge tasandil, ilma seksita,
sõlmides sinuga lepingu.
Sest kui seks on ainuke viis,
kuidas su mees oskab oma lähedust väljendada,
oled suures jamas ja sa avastad selle üsna peagi,
sest sind survestatakse seksima.
Mõte seksivabast kihlusajast on test ja väljend selle mehe valmidusest
pakkuda sulle midagi elulist, mida väga vajad.
Tema võimetus seda mitte teha väljendub aga mõttes:
"Seksime, et su läheduse vajadus saaks kaetud."
Ta pole valmis kaitsma sind iseenda eest.
Ma saan aru, et paljud ei kaitse oma suhte mitteseksuaalset poolt,
aga ma lihtsalt tahan, et mõistaksite, mida te selle kõige kaudu loote.
Te loote sellega ühe malli, mis rahuldab vaid iseenda huve
ja toob kaasa manipuleerimise.
Samas jätate loomata midagi elutähtsat, mida tegelikult väga vajate
ja see on hingesugulus.
Seksuaalse küljeta hingesuguluse loomine inimesega,
kellega kavatsed veeta kogu oma ülejäänud elu.
Sügavad asjad,
mis tavapäraselt ei kuulu meie perelt saadud "pärandisse".
Haavatavus, enesevalitsus, austus, vastutuse võtmine -
kõik need 7 sammast,
ei ole just asjad, millele me keskenduksime,
sest me tormame pigem abielu poole.
Või täpsemalt öeldes: seksi poole.
Kuid sellest hoolimata tahan rõhutada, et on üks oluline komponent,
mis aitab rajada terveid suhteid,
mida enamus meist oma pere ajaloos ei näinud.
Selleks, et hakata midagi uuendama, ei pea ootama kuni abieluni.
Parim aeg alustamiseks on juba praegu.
Loodetavasti on sul need asjad juba isegi olemas, mis tähendab seda,
et loodad alustada südamelähedast suhet enne,
kui seks üldse veel mängugi tuleb.
Jumal ei ole mingi tujurikkuja kusagil üleval taevas,
vaid soovib sulle kogu südamest täisväärtuslikku elu.
Paljud meist vaid ei mõista, kuidas? miks? mida?
Las ma öelda, miks või kuidas.
See läheduse teema on tohutult tähtis
ja me räägime sellest lähemalt järgmistes sessioonides.
Pange käsi oma südamele.
Isa, ma palun, et me mõistaks,
kui väga Sina igatsed läheduse järele meiega.
Et me õpiks, mida tähendab olla haavatav Sinu ees.
Et me õpiks liitma oma südamed Sinu südamega.
Et me ammutaks jõudu, rõõmu ja täiust enda ellu tänu lähedusele,
mida kogeme Sinuga.
Aita meil see kõik ära tunda kui midagi normaalset.
Aita meil näha,
et see südamete vahel vahetatav rahu, usaldus, elu ja jõud on normaalne.
Isa, me paneme Jeesuse nimel kirve selle puu juurte juurde,
mis on püüdnud tuua mineviku hävingut ka käesolevasse põlve.
Tahame olla ühel lainel Sinuga ühises mõistmises ja arusaamises.
Muuda meie meeli, mõtteid ja ootusi,
et me ei oleks enam selle maailma sarnased,
vaid et me tõmbaks Taeva kaasa oma igapäeva eludesse, abieludesse,
perekondadesse, sõprustesse ja armastusse.
Isa, ma palun, et austaksime Sind selle armastuse läbi.
Jeesuse nimel, aamen.
Danny rääkis sinu "normaalsest".
Minu ja Skyler'i "normaalsed" on väga erinevad.
Kohe väga erinevad.
Mu vanemad lahutasid, kui olin 4-aastane
ja mu praegune kasuisa on mu kolmas kasuisa.
Nii et mu elust käis läbi mitmeid erinevaid mehi.
Olen pere 5-lapsest vanim
ja seetõttu õppisin üles kasvades olema see kõige tugevam.
Kogesin mitmeid asju, mis olid rasked ja tegid haiget,
aga mis samas lõid soovi olla kangelane oma ema ja õdede-vendade silmis.
Tundsin, et see oli minu töö kaitsta oma ema ja õdesid-vendi
ning kanda hoolt nende eest.
Kuid kui see võrratu mees, kellega ema praegu abielus on, me ellu tuli,
muutus me elus nii mõndagi.
Mispeale ema tuli mu juurde ja ütles:
"Kim, sa ei pea enam hoolitsema mu eest!"
Minu jaoks oli see kui identiteedi kaotus.
Ma ei teadnud enam, kes ma olen või mida tegema pean.
See kõik oli nii uus mu jaoks,
sest ma ei osanud olla lihtsalt laps või teismeline.
Nii et see lükkas kuidagi teistpidi käigu mulle sisse
ja ma läksin välja otsima,
et leida keegi, kelle eest hoolitseda;
keegi, keda "terveks teha"; keegi, keda kaitsta.
Kuid kõik need mehed, keda ma köitsin,
olid sarnased meestele, keda mu ema oli köitnud.
Mehed, kes vajasid "rajale saamist" ja mina tahtsin olla nende päästja.
Tahtsin olla see, kes nad "korda teeb" ja neile otsekui ema eest on.
Olin alati arvanud, et suudan neid ja olukordi paremuse suunas muuta,
kuid sellest sai üks suur katastroof.
Hakkasin mõistma, et see pole see, mida ma oma ellu tahan,
mistõttu koostasin plaani, kuidas sellest kõigest pääseda.
Ja olles sellest kõigest pääsenud, leidis Skyler mu.
Skyler oli totaalselt teistsugune
ja ka esimene mees, kes mulle eales öelnud:
"Las mina kanda hoolt sinu eest ja kaitsta sind!"
Ma isegi ei teadnud, et ma seda vajan, aga ma vajasin!
Ühtlasi andis see mulle võimaluse olla rohkem mina ise.
Üks imeline asi Skyler'i ja kogu selle loo juures oli veel see,
et nii abielu algusajal kui ka kihluse ajal
käis osake ühest hirmust ikka veel minuga kaasas.
Hirm selle ees, et Skyler teeb sama, mida kõik mehed mu elus olid teinud -
jätab mu maha.
Nii et vähemalt esimesed 6 kuud me abielust
kordas Skyler mulle iga päev, ikka ja jälle,
et ta ei jäta mind maha ega lähe kuhugile.
Mul võttis pisut aega sellega harjuda, kuid lõpuks see hirm siiski kadus,
sest "täiuslik armastus ajab hirmu välja".
Seeläbi omandasin ka uue "normaalse" ja see oli väga hea.
Väga põnev aeg, kui sellest kõigest läbi murdsin.
Aga räägi sina nüüd oma "normaalsest".
Minu "normaalne" oli tõesti üsna erinev.
Mu vanemad on olnud tänaseks abielus u 35 aastat
ja ma kasvasin üles ühesainsas kodus.
Meil olid väga tugevad pereväärtused:
käisime mitmetel matkadel ja reisidel koos.
Peresidemed olid alati kõige tähtsamad.
See on see, mille keskel üles kasvasin, teadmata suurt palju maailma muredest.
Teadsin vaid, et me oma pere on hästi tugev ja ühtne,
valmis kasvõi surema üksteise eest, kui tarvis.
Mõlema mu vanema suguvõsade poolt on olnud pikad abielud -
nii mu ema kui isa poolsed vanemad ja vanavanemad on pikalt koos olnud,
nii et see oli kindlasti üks mõte, mille tõin kaasa ka meie suhtesse.
Üks asi, millest me Kim'iga rääkisime, oli see,
et jätta maha kõik see "katkine" tema perest ja kodust,
ning haarata kinni sellest pärandist, mida minu pere endas kannab.
Meil muide on ka märk sellest.
Meil kummagil on 4 abielusõrmust.
Ühed neist meie enda abielusõrmused, mille tõotuse märgiks Kim'ile andsin,
kuid teised mu vanavanemate omad otsekui märgiks meie pärandist
ja sellest, et abielud püsivad koos, nii nagu meiegi kavatseme kokku jääda.
Nii et need sõrmused sümboliseerivad minu uut "normaalsust"
ja seda, mis saab siit edasi olema normaalne;
ka meie laste, lastelaste ja lastelastelaste jaoks.
Lastelastelastelaste jaoks...
Nii et see oli minu jaoks väga põnev!
Jah, kummalgi meil oli oma "normaalne", mis nägid väga erinevad välja,
aga siin me oleme - teisel pool "kallast" neist mõlemast,
loomas uhiuut normaalsust iseendi jaoks,
mis saab olema meie pärand edasi andmiseks.
Kuid tulles tagasi veel nende erinevate "normaalsuste" juurde,
siis see sulandumine on üsna lahe.
Skyler'i pere on hästi vaikne, tasakaalukas, vaikse häälega ja rahulik
ning Skyler'il on vaid 1 vend.
Meie peres aga on 5 last, kellel osadel on juba oma lapsed.
Nii et kui kõik kokku saavad, on seis täiega lärmakas ja segane.
Kõik püüavad üksteisest üle rääkida
ja samal ajal mängib veel telekas hästi valju heli peal.
Nii et...see on täielik hullumeelsus! Aga samas lahe hullumeelsus.
Kuid nüüd on meil võimalus need kaks maailma kokku miksida,
nii et vahel oleme koos olles täiega lärmakad ja hullumeelsed...
Teine kord on jälle vaikne ja rahulik. - Vaikne. Just.