Tere tulemast Piiblikohvikusse!
Minu tänane külaline on teoloogiadoktor Vesa Ollilainen.
Tere tulemast! - Aitäh.
Räägime teemal
"Imede tähendus ja koht kristlikus elus."
Vahel kuuleb, et tõeline kristlane peab pidevalt imes elama.
Kuidas on? Kui laseme Piiblil kristliku elu üle otsustada,
kas elame kõik pidevates imedes?
Ütleksin, et jah. Ehk mitte selles mõttes,
nagu kasutame väljendit 'elu nagu üks suur ime'.
Mõtleme tunnustähti, haigusest tervenemist,
üleloomulikku lahendust valiku korral
või prohveteeringu saamist jne.
Ma ei kasutaks seda väljendit nende asjade puhul.
Aga meie elus on pidevalt mitmeid teisi imesid.
Me ei näe neid, unustame või peame neid iseenesestmõistetavaks.
Mis mõttes kristlane pidevalt imes elab?
Üks suur ime on fakt, mida nimetatakse Piibliks.
Et võime üldse Jumalat tundma õppida.
Langenutena ei tunne me Teda ega taha Teda otsida.
Ta on meile tundmatu, eemalolev. Et meie võiksime Teda tunda,
peab Tema meie juurde tulema. Me ei saa Talle ise läheneda.
See on võimatu. Jumala tundmiseks on vaja imet.
See, et meil on Piibel, et Jeesus näitas meile,
milline Jumal on, on tõeliselt suur ime.
Piibli kaudu võime õppida Jumalat tundma.
Meid pole jäetud ebakindlusse selle suhtes, kes Ta on.
Ta on ise rääkinud meile selgelt Piiblis, kes Ta on.
See on suur ime ja unustame selle. Ei ole iseenesestmõistetav,
et meile antakse eriline ilmutus,
sest oleme Tema vastu patustanud ja mässanud.
Oleme väärt Temast lahus elamist
ja seetõttu igavest kannatamist.
Igavene hukatus on lahusolek Jumalast.
Oleme algusest peale nii valinud. Jumal tuleb appi oma ilmutuse kaudu,
mis on Piibel ja see on ime.
Kas kuulus kirjanik C.S. Lewis mitte ei öelnud,
et inkarnatsioon, Jumala inimeseks saamine Kristuses,
on kõige suurem ime?
Ma täpselt ei mäleta, mida ta ütles.
Piiblis käib jutt Kristusest.
Kui Jumal poleks sündinud Kristuseks,
variseks Piibli sõnum kokkusobimatuteks tükkideks.
Inkarnatsioon on tõesti ime. See, et Jumal vaatab alla meie peale,
jagab oma elu meiega, ei ole ainult taevas, vaid tuleb maa peale.
Ta võtab inimese kuju lihas, Ta elab siin, Ta sööb ja joob.
Ta kannatab, nutab, muretseb. Teda piinatakse. Ta sureb.
Ta jagab kogu seda kohutavat reaalsust, pattu ja kurjust.
Ta sai üheks meist. See pole iseenesestmõistetav.
Aga Ta tahab nii ja teeb seda. See on tohutu suur ime.
Kaks suurt imet: Jumal on rääkinud meile konkreetselt oma Sõnas
ja saanud inimeseks Jeesuses Kristuses.
Mitte ainult, et Jumal elab meis kõigis, vaid Ta sai inimeseks.
Kas on teisi imesid, mida kristlane on kogenud vaid seepärast,
et ta on kristlane?
Kolmas ime, mida igapäevaselt kogeme
lisaks ilmutuse ja lunastuse imele on pühitsuse ime.
Jumal ei valmistanud meile ainult päästet Kristuses,
inimeseks saamist, suremist ja ülestõusmist.
Ta ei jäta meid, öeldes, et hoolitsesin kõige tähtsama eest,
siit edasi hoolitsege ülejäänu eest. Ei. Ta tuleb meie juurde.
Ta annab meile pääste, teeb Sõna elavaks,
annab oma Vaimu, kes valgustab ja pühitseb,
eemaldab patu ja elustab meid.
Sünnime Kristuses uuesti, võtame Ta vastu Tema Sõnas,
ristimises, leivamurdmises.
Jumal annab meile pääste ja kõik hea, mis Ta tegi Kristuses,
armuvahendite kaudu siin ja nüüd.
Meil pole vaja Temani küündida, vaid Tema tuleb meie juurde.
Pühitsuse ime, et Jumala Vaim pühitseb meid Jumalale,
eemaldab meist kurjuse ja loob meis uut,
suretab meis igapäevaselt patu ja annab kõik usueluks vajaliku.
Ta ka kaitseb meid usus. See on samuti suur ime.
Meie süda tahab Jumalast loobuda. Meis elab mässaja.
Ta ei taha Jumalga pistmist teha. Jumal oma armus
Püha Vaimu kaudu kukutab meis vana inimese.
Kas see tähendab, et meil pole kahesuguseid kristlasi:
neid, kes elavad imedes ja neid, kes neis ei ela?
Kas see tähendab, et igale kristlasele
on imed pidevalt saadaval?
Nende imede, mida tavaliselt imedeks peame,
mõte on juhatada meid Kristuse juurde.
Loeme evangeeliumeist, et Jeesus tervendas haigeid
ja saame terveks. Aga kui ütleme, et Ta tuli vaid haigeid tervendama,
pole me asja tuumale pihta saanud.
On tore, et Jeesus tervendab.
Aga mis saab neist inimeste pattudest,
nende südame kurjusest ja Jumala vihast,
mis valatakse välja siin ja kord igavikus? Midagi.
Siis ei aita Jeesus ju üldse selle suure probleemi puhul.
Kui Ta tuli meid vaid siin elus aitama,
ei tee see midagi igaviku suhtes, ja kõik läheb tühja.
Mis kasu oleks tervenemisest ja mõnest lisaeluaastast,
kui ees ootab igavene hukatus.
Palju suurem ime on see,
et võin õppida tundma Jumalat Jeesuse Kristuse kaudu
ja saada päästetud,
kui see, et mu käed või kael paraneb.
Mitte et ei tahaks terveks saada, kui haige oled.
Kuid on palju suurem, kui saad igavese elu.
Väikeste imede mõte on õpetada meid suuri otsima.
Vanas Testamendis räägitakse,
kuidas Jumala rahvas sai Siinai kõrbeteekonnal taevast mannat.
See on ime. nad said süüa ilma maaharimiseta
ja jäid ellu kohas, kus pole üldse toitu ega vett.
Oma rännaku lõpus ütleb Mooses: "Jumal andis teile taevast mannat,
et õpiksite tundma, et inimene ei ela üksnes leivast,
vaid igast sõnast, mis lähtub Jumala suust."
Mooses mõtleb targalt,
et iga kord, kui taevast mannat saadi,
pidid nad õppima mõtlema:
Me ei vaja ainult mannat oma igapäevaseks toiduks,
vaid vajame sellist taevaleiba, mis elu annab.
Rahvas ju suri kõrbes. Kuid eluleib võidab surma.
Jumal aitas neid küll raskustes.
Raskuste mõte oli, et nad otsiksid midagi suuremat.
See on Piibli järgi imede mõte. Ta vastab meie palvetele.
Ta võib meid tervendada, kuid see pole veel kõik. Ei saagi olla.
Imede mõte on panna meid nägema, et vajame midagi suuremat.
Me ei vaja ainult surnute elluäratamist nüüd,
vaid Jeesust, kes äratab viimasel päeval igavesse ellu.
Need väiksemad imed panevad meid igatsema
seda suurt imelist, mis tuleb taevariigis.
Samas, isegi kui me ei terveneks siin kunagi haigustest,
pole sellest midagi, sest teame,
et ühel päeval saame ülestõusmisihu ilma haigusteta.
Sel päeval on meil täielik tervenemine Jeesuses Kristuses.
Ehk mitte praegu ja nüüd, aga siis, ja võime seda igatseda.
Kasutad selget pilti manna kohta.
Võimalik, et nad vaatasid seda mannat, mis oli ime.
Ometi ei pääsenud nad Tõotatud maale, mis kujutab taevast.
Võid kogeda siin palju vägevaid asju,
aga olla täiesti suletud ja isegi Jumala riigist väljas.
Vahel otsivad inimesed imesid, kuid unustavad nende tegija
ja selle, miks Ta maailma tuli.
Jeesus teeb ime, kus tuhanded saavad leiba süüa.
Järgmisel päeval paluvad nad Talt uut tunnustähte.
"Ka Mooses andis kõrbes leiba. Sinagi võid sama teha,
et me ei peaks maad harima ja leiba küpsetama."
Jeesus ütleb: "Ei. Ma ei ole tulnud kuningaks."
Ma ei taha hoolitseda riigi eest.
Olen leib taevast ja annan oma elu, et teie võiksite elada."
Inimesed ei taha sellist Jeesust vastu võtta.
Nad tahtsid tervendajat, kuid mitte pattude lepitajat.
Kas need Jeesuse vapustavad sõnad ei tähenda sama?
Viimasel päeval tuleb Tema juurde inimesi,
kes ütlevad: "Ajasime välja kurje vaime,
tegime Sinu nimel imesid ja tunnustähti."
Ta vastab neile: "Ma ei tunne teid."
Nood sõnad Mäejutluse lõpus on mõeldud kõigile kristlastele,
et oleksime imede suhtes veidi umbuskliku hoiakuga.
Jeesuse nimel võib toimuda tõelisi imesid.
Aga see ei tähenda, et inimene tõeliselt usub Temasse.
Väliselt võib kõik hästi olla, kuid südames võib olla uskmatus.
Seepärast ütleb ta viimasel päeval, et ei tunne neid inimesi.
Seepärast ei tohiks me selliseid inimesi järgida.
Nad juhivad meid oma tõeliste tegudega valesse usku.
Jeesus rääkis seda hoiatuseks oma jüngritele ja ka meile.
Peaksime olema ettevaatlikud inimeste suhtes,
kes teevad vägevaid imesid, kuid ei tee Isa tahtmist.
Nad ei võta vastu Jeesust ega räägi Temast.
Nad ei juhi meid järgima Jeesust, vaid omi tegusid.
Jeesus ütleb: "Kaduge mu juurest, te seaduserikkujad."
Nad olid inimesed, kes polnud kunagi parandanud meelt pattudest,
pöördunud ja tunnistanud, et on patused.
Kui me seda ei tee, petame iseennast ega ela tões.
Nad ei mõistnud, et vajavad imet,
kus Jeesus võtab ära patud ja annab andeks.
Üks aluselisi asju on see, et ilma usuta Jeesusesse,
varisevad kokku ka kõik head teod.
Head teod on tegelikult võimalikud vaid usus Kristusesse.
Muidu nad pole head. Head viljad tulevad usust.
Meie enda meelest võivad meie teod head olla.
Ma ei väida, et tuleb minna ütlema kõigile uskmatutele,
et nad midagi head ei teeks.
Jumal näeb, kas meie teod on tehtud usust või uskmatusest.
Tõeline usk Kristusesse toob automaatselt esile
tõelisi, kestvaid häid tegusid. Ilma selleta oleksid teod
vaid inimese enda katsed end Jumala ees õigeks teha.
Ta ei võta vastu päästet ja Kristuse õigust.
Kristlane võib alati sattuda kannatustesse ja vastuoludesse.
Ta võib kogeda oma tundeelus sama,
mida tunti Pslamides või Iiobis:
et Jumal on mind hüljanud.
"Imesid ei juhtu. Ma ei saa abi.
Mu palved ei tõuse laest kõrgemale."
Kas on nii, et kui oma kannatustele kohe abi ei saa,
on see oma usu puudulikkus?
On võimalik, et vahel satume raskustesse uskmatuse pärast.
Piiblis on selle kohta näiteid.
Patt viib alati kannatustesse ja raskustesse.
Ja patt karistab end ise.
Ometi on Piiblis mitmeid näiteid
selle kohta, et mõnel on vägev usk,
kuid Jumal viib ta raskustesse. Mõelge Paulusele,
kes oli apostleist suurim ja kelle kaudu Jumal tegi palju imesid.
Tal oli siiski üks vaevus, millega ta võitles.
Ta püüdis kõik, kuid vajas sellest vabanemiseks imet.
Aga Issand ütleb talle: "Minu armust on sulle küllalt.
Minu vägi saab täielikuks sinu nõtruses."
Jumal ei andnud Paulusele kannatusest vabastavat imet.
Kannatus oli Talle vahend. Paulus oli astja, keda Jumal kasutas
evangeeliumi levitamiseks. Nõtrusest sai tema vägi.
Kristusest sai tema jõud, sest ta oli nii nõder.
Jumal võib kasutada meie raskusi, vastuolusid ja kannatusi
meie õnnistamiseks.
Kristus muutub meile nende kaudu lähedasemaks.
Näeme, et meie elus on palju teisejärgulisi asju.
Edu vajub lõpuks kokku.
Varem või hiljem kaotame ka tervise.
Lahkume siit elust ilma raha, varanduse ja terviseta.
Alasti. Peab olema midagi muud, vastupidavamat.
Kui Jumal võtab meilt ära selle, mida arvame end vajavat,
näeme, mida me tegelikult vajame. Kui Ta võtab ära selle,
mis meie meelest on püsiv, näeme, et jääb üksnes Kristus.
Mõned ütlevad, et kui juhtuks rohkem imesid,
tuleks rohkem inimesi usule.
Kas on nii?
Uues Testamendis räägitakse,
et apostlid tegid imesid, ja inimesi tuli usule.
Aga vahel on asi vastupidine.
Apostlid teevad ime, kuid rahvas ei tule Kristuse juurde,
vaid hakkab kohtlema apostleid paganausu järgi ja neile ohverdama.
Võimas töö saab vale lõpu.
Jeesus äratas Laatsaruse surnuist üles.
Juudi juhid otsustasid ta ime tõttu tappa.
On palju näiteid sellest, kuidas imedel on vastupidine mõju.
Need võivad kalgistada inimeste südamed.
Siis on tekste, kus pole ühtegi imet.
Paulus sõidab misjonireisile Kreeka linnadesse.
Ta on seal mitmeid kuid, loeb Pühakirja, uurib ja õpetab.
Inimesed uurivad, mis ta räägib, vaatavad Piiblist ise järgi
ja tulevad usule. Polnud muid imesid peale selle suure,
et inimesed tulid usule. Selles asi tegelikult ongi.
Ei saa teha absoluutset reeglit: "Peab tegema imesid,
et evangeelium edasi liiguks." See pole piibellik.
Kas Püha Vaimu peamine ülesanne on teha imesid?
Või mis on Püha Vaimu positsioon?
Tema tähtsaim ülesanne on meie pühitsemine.
Jumal läkitas oma Vaimu meid pühaks, Kristuse sarnaseks tegema.
Selles rollis õpetab Ta meid Jeesust tundma.
Ta näitab nii meie pattude kui Kristuse armu suurust.
Püha Vaim ei räägi nii palju endast.
Püha Vaimu tegevust võiks võrrelda filmiga.
Me ei lähe vaatama suurt valget lina, vaid filmi. See on peamine.
Kangas on filmi jaoks.
Samuti on Püha Vaimu ülesandeks näidata meile Jeesust.
Püha Vaim ei õpeta meid ihalema imesid, tunnustähti
või teisi Vaimu ilminguid või armuande,
isegi kui Ta neid annab. Tema põhiülesanne
on õpetada meid tundma Sõnas ilmunud Kristust.
Imed, Püha Vaimu töö, Piibel - kõik viitavad Jeesuse suunas.
Kui vaid järgida Piibli juhtlõngu, viitab kõik Jeesusele.
Piiblis on asi Kristuses.
Kõik Piiblis räägib Kristusest.
Kõik, mida Sõna räägib Pühast Vaimust, imedest ja võrdumitest,
käsitleb lõpuks Kristust. Mõte on selles,
et õpiksime tundma Jeesust ja kõike, mida Ta on meie heaks teinud.
Kui me seda ei mõista, ei mõista me Piibli mõtet.
Me pole mõistnud imede, võrdumite ja Püha Vaimu mõtet.
Aitäh, dr Vesa Ollilainen, et tulid Piiblikohvikusse
rääkima äärmiselt tähtsast asjast, et kõik viitab Jeesusele.
Aitäh, head vaatajad!
Imed, Piibel, Püha Vaimu töö - kõik viitab Jeesusele.
Mulle meenub salm: "See, kellel on Poeg, sellel on elu.
Kellel Poega pole, sel pole ka elu."
Kui tahes vägev inimese elu ka poleks,
kui tal Poega pole, pole tal ka elu.
Kõik, mida vajame selleks eluks ja igavikuks,
on Jeesuses.
Õnnistatud nädalat! Kohtumiseni Piiblikohvikus!
Kui Piiblikohvik on abiks olnud, oled teretulnud saadet toetama.
Võid helistada TV7 Eesti telefonil 900 1777 (kõne hind 7 euri)
või teha pangaülekande ekraanil nähtavale arvele.
Märgi kindlasti ka viitenumber.
Aitäh toetuse eest! Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri