Tere tulemast Piiblikohvikusse!
Täna räägime muutunud ühiskonnast
ja sellest, kuidas elada kristlastena ühiskonnas,
mis muutub üha kristlastevaenulikumaks.
Täna on meil külas Johan Candelin. Tere tulemast!
Oled olnud kaua kirikuõpetaja ja töötad kahes organisatsioonis.
Üks neist on Märtrikiriku Sõbrad, mida aitasid rajada.
Oled täna selle esimees. Räägi sellest veidi.
Ühendus sai alguse 1982. a sihiga aidata kannatavaid kristlasi
eri maades. Meil on tööpõllud 30 eri riigis.
Meie maade kristlased peavad töötama kahel tasandil.
Peame aitama kõiki abivajajaid.
Samal ajal peab kirik aitama kristlasi, meie vendi,
kelle suhtes meil on vastutus.
Peame nägema ka maailma kannatusi,
mis jäävad tihti tähelepanuta.
Oli rõõm käia juhtivate kristlaste juures ja näha, kuidas nad elavad.
Oli üllatus näha nende kindlat usku ja koguduste kasvu.
E-maililt candelin@kolumbus.fi
võid tellida uudistebülletääni maailmas toimuva kohta.
Neid lugedes võid palvetada.
First Step Forum on teine ühendus, kus töötad. Mis see on?
Selles osaleb suursaadikuid, rahva- esindajaid, õigus- ja meediaeksperte,
ning kolm endist peaministrit:
Bondevik Norrast, Buzek Poolast ja Laar Eestist.
Osaleb ka Obama nõunik.
Püüama konflikte ennetada. Kõik on kristlased.
Kuulume erinevatesse parteidesse ja meil on eri ülesanded.
Püüame ära hoida konfliktide arenemise sõjaks.
Seepärast on nimeks Esimese Sammu Foorum.
Foorum on avatud turg, kus pole hooneid ega bürokraatiat.
Kohtume ja püüame arutada, mida saaksime teha ühiselt
oma kristlike veendumuste alusel.
Aitame ka moslemeid või keda tahes, kes usu pärast kannatab.
Vestlesime ühes varasemas saates (mille leiab netiarhiivist www.tv7.ee),
kuidas kristlik sõnum, Jeesusega kohtumine,
võib lõpetada sõja. Rääkisime Kolumbia olukorrast.
Kuid täna räägime ühest teisest asjast. Oled kaua kristlane olnud.
Oled näinud põlvkondade vahetumist ja ühiskonna arengut.
Milliseid muutusi on ühiskonnas toimunud 40 aasta jooksul,
mil oled kristlasena teeninud?
Oled käinud rohkem kui sajas riigis ja näinud tuhandeid kristlikke juhte.
Milliseid otsustavaid muutusi hetkel näed?
Paljugi johtub globaliseerumisest.
Rootsi ja Soome on täiesti teistsugused.
Immigrantidel on teine taust, usk ja veendumused.
Reisime rohkem, sest see on odav.
Meedia räägib uudiseid kogu maailmast.
Koolis õpib rohkem maailma kohta, kui minu koolipõlves.
EL-is oleme paljude teiste maadega. Olukord on uus.
Minu meelest vana idee rahvakiriku kohta ei tööta enam.
1950. aastail ühele kultuurile ja ühele usule rajatud rahvakirik
ei tööta siin enam. Kuulun isegi sellesse kirikusse.
Kõik kirikujuhid peavad täna küsima:
"Kas tahame olla ajaga kaasas käiv kirik
või jääda 1950.-1960. aastaisse, kuigi maailm on muutunud?"
Kas võiksin paar asja öelda. Esiteks -
Negatiivne hoiak kristlaste ja kristliku sõnumi suhtes.
Teiseks - vihakõne.
Kas midagi sellist oled kohanud?
Kohtame viha. Pakistanis saab surmanuhtluse,
kui prohvet Muhamedi kritiseerida. Mis puudutab Soomet,
siis oleme olukorras, kus meist on saanud pluralistlik ühiskond.
See tähendab, et keegi ei saa öelda, et tal on õigus,
vaid kõigil on õigus. Kui keegi ütleb, et Jeesus on ainus tee Jumala juurde,
ootab teda vastuseis, sest see häirib paljusid teisi.
Kristluse olukord Põhjamaades on täna see,
et me pole veel lõpppeatuses, vaid eelviimases.
Viimane peatus on risti kõrvaldamine.
Kui ei saa enam öelda, et Jeesus on ainus tee,
sest see hõlmab viha teiste vastu.
See on vale, kuhu me ei tohi langeda.
Peame armastama teisitimõtlejaid.
Aga ka Jeesuse jüngritena
peame rääkima, mida Jeesus on öelnud.
Muidu oleks Jeesus valetaja.
Suur küsimus Euroopas täna on:
Kas Jeesus on ainus tee või üks neist?
Kas Ta on ainus tõde või üks tõdedest?
Kas Tema on Elu või üks paljudest?
Kuni ütled, et Ta on üks alternatiividest,
on elu rahulik.
Aga kui ütled, et Ta on ainus tee ja tõde, järgneb torm.
Tutvusin sinuga 1990. aastail.
Ütlesid juba siis,
et sellest saab tähtis küsimus. Liigumegi sinnapoole.
Kas Jeesus on ainus, kelle kaudu Jumala juurde jõuda?
Kristlikus koguduses on mitmesuguseid küsimusi.
Kiriku ja ühiskonna vahel on pingeid.
On erinevad arusaamad näiteks abielust.
Ütlesid juba siis, et liigume selles suunas.
Otsustav on küsimus Jeesusest.
Tsiteerin iseennast nagu Winston Churchill.
Negatiivsete mõtete laine Jeesuse suhtes meie ühiskonnas
on viinud väga ohtlikku olukorda,
kus paljud vaikivad.
Elame täna väga vaikses riigis.
Kui keegi julgeb öelda, mis kristlik sõnum tegelikult on,
et Jumala viha patu suhtes
nõuab ohvriks Tema enda poega Jeesust,
pole see tänapäevases ühiskonnas sobiv sõnum.
Kui keegi sellest kinni hoiab, öeldakse kergesti,
et see on viha teiste vastu.
Seda ei ole see mingil juhul. Me ei saa sellist väidet uskuda.
Samal ajal on immigrantide vastaseid rühmi, kes vihkavad.
Kristlastena peame jääma eemale vihakõnest,
kuid mitte aktsepteerima
nagu oleks sõnum Jeesusest ainsa teena vihakõne.
Absoluutselt mitte. Sel juhul tuleks Piibel ära keelata.
Need, kes vihakõne vastu on,
väljendavad seda samas moel,
mis sisaldab viha. - Absoluutselt.
Kui keegi ütleb, et Jeesus on ainus tee,
tabab teda viha, kui teda korrigeeritakse "vihakõne" suhtes.
Näiteks: "Vihkan kõiki, kes vihkavad immigrante."
Praegune olukord on meie kiriku jaoks äärmiselt väljakutseterikas.
Roomlased ei teadnud oma impeeriumi kasvades,
kuidas suhtuda usunditesse, mida oli rohkesti.
Keegi tegi ettepaneku,
et ehitame kõigile jumalatale ühise templi nimega Pantheon.
Kõik võivad oma pühad sümbolid sinna viia.
See tooks rahu ja poleks vihakõnet, et on vaid üks tee.
Ainult kristlased keeldusid sellest, öeldes: "Me ei saa kunagi panna risti
millegi muu kõrvale. Usume, et rist on ainus tee."
Nad visati lõvidele söödaks.
Nad olid valmis oma usu eest surema.
Kui usu eest ei tasu surra, ei tasu selle eest ka elada.
Euroopasse ehitatakse suurt Pantheoni,
kus kõik kõlbab, kuid see on suur vale.
Rooma kristlased oleksid võinud esitleda Jeesust uue alternatiivina.
Või öelda, et Jeesus pole parem kui teised.
Ta on meie päästja, kuid teised usuvad teisi päästjaid.
Siis poleks mingit probleemi olnud.
Osaleme selles,
kuid teise arusaama järgi pääsevad kõik taevasse.
Nad oleks võinud sellele kompromissile minna,
kuid nad valisid pigem surma.
Kas see on olukord, kus peame kristlastena kaaluma,
mida öelda ja kuidas käituda?
Näiteks üks 16-aastane tüdruk kirjutas ajalehes:
"Läksin kirikusse ja kuulsin, et olen patune.
Olen solvunud, et mind patuseks nimetati. Ma pole selline,
kes müüb ennast või varastab. Olen hea inimene."
Mida ütleksid? Mis on viltu? Mida ta pole mõistnud?
Ütleksin, et kirikus ei mõeldud ainult sind.
Oleme kõik patused.
Patt on Jumala eesmärgist möödapanek oma elus.
Kuid Jumal armastab sind patusenagi ja pakub sulle igavest elu.
Me ei saa üksikisikut patuseks nimetada,
ega noppida Piiblist teatud patte ja neid suurteks nimetada,
samas kui ise paljusid teisi patte aktsepteerime.
Küsisin ühelt mehelt, kas ta näeb oma kodust kirikut.
Ta ütles, et näeb kiriku risti vaid põlvitades.
Usun, et alles põlvili olles suudame risti näha.
Sekulariseerunud rahvas Euroopas ei taha kuulda, et nende elu ei kõlba.
Nad tahavad olla nagu on. Ükski kõrgem jõud
ei tohiks öelda, et peaksime oma elus millestki meelt parandada.
Seepärast vihataksegi sõnumit Jeesusest. Tuleb öelda,
et sina oled patune, aga nii olen ka mina
ja sõltun sama palju Jumala armust.
Selle põhjal, mida ütled, näeme Põhjamaades täna,
et kristlik kirik teeb head abitööd.
Soomes ja Rootsis on võimas diakooniatöö.
Oleme osavad väljapoole suunatud abitöös.
Kuid kristliku sõnumi suhtes oleme väga ettevaatlikud.
Inimesed lahkuvad kirikust. Mullu oli lahkujaid väga palju.
Maailmas ringi reisides ei saa sa kristlikust kirikust samasugust pilti.
Lääneriikides näeme kirikust välja suunduvat liikumist.
Samal ajal oled näinud Aafrikas ja Etioopias kasvamas
maailma suurimat luteri kirikut keset ärkamist.
Mis vahe on meie kahaneval ja kasvaval kirikul?
Usun, et on väga ohtlik pikka aega kristlane olla.
Harjume üksikisiku tasandil ära Jumala armuga. See on ohtlik seis.
Patt ei põleta enam, harjume armuga. See võib väga ohtlik olla.
Kirikus, kus on majanduslikku jõudu, võib kergesti tukkuma jääda.
Meie maade kirikud on ühed maailma rikkaimad.
Seepärast muutuvad majandus, raha ja liikmete arv liiga tähtsaks.
Soomes käib jumalateenistustel ja leivamurdmisel 2-3 inimest sajast.
Suurem probleem on usus, et piisab ristimisest
ja kiriku liikmestaatusest, isegi kui eitatakse Jeesust.
Kirik ütleb, et kui oled lapsena ristitud, oled uuestisündinud.
Seejärel salgavad nad Jeesuse maha, kuid on ikka veel uuestisündinud,
sest nad on ju ristitud. See tähendab, et uuestisündimise märgiks
on Jeesuse maha salgamine. See on ju täiesti absurdne!
Seepärast esitan väljakutse endale, kõigile preestritele ja piiskoppidele:
Hoiatage inimesi igavese hukatuse eest!
Nii läheb, kui Jeesusele selg pöörata. Ärge uinutage inimesi uskuma,
et kui kuuluda kirikusse, ka vabades suundades,
on kõik hästi.
Ainult siis, kui kuulume Jeesusele, on kõik hästi!
Jeesust kuulutatakse maailmas ja iga päev tuleb usule 70 000 inimest.
Seda tänu sellele, et kuulutatakse väljakutsuvat sõnumit.
Kui ärkamine Inglismaal edenes, ütles John Wesley:
"Kas mõned vihastusid? Jah. Kas mõned rõõmustasid? Paljud."
Kristlik sõnum on nii radikaalne, et inimesed kas juubeldavad
või raevuvad. Kuid ükskõiksuse korral
on sõnumit valesti esitletud. Kirikuõpetajate tänane haridus
tänases Soome luteri kirikus ei vasta tänapäeva nõudmistele.
Meil peaks olema rändevangeliste.
Peaksime koolitama kirikuõpetajaid täiesti teistmoodi.
Jutlustamine on kriisis.
Kui inimesed kirikust ei lahku, peetakse olukorda heaks.
Ma pole nõus.
On väga lihtne hakata kitsalt mõtlema.
Kohtusin lennukis ühe Rootsi abielupaariga.
Nad olid teel Hiina. Küsisin, kas nad teavad,
et Hiinas on vähemalt 50 miljonit evangeelset ärkamiskristlast.
Nad usuvad Piiblisse ja Jeesusesse ja elavad oma usu järgi.
Nad ei teadnud seda.
Paljud ei tea midagi sellest, kui suured kogudused on Hiinas,
Aafrikas ja Aasias.
Viimase 20 aastaga on kristlusse pöördunud rohkem moslemeid
kui kogu islami ajaloo vältel kokku.
Paljud ei tea seda.
Milliseid muid märke lisaks selgele sõnumile oled näinud?
Kindlasti julgus. Nad riskeerivad vangistamisega.
Nad usuvad, et kõigil on õigus evangeeliumi kuulda.
Kujutle, et oled kümne teise inimesega
surmamõistetute kongis
ja saad teada, kuidas surma asemel vabaneda.
Sul on kohus sellest teistele rääkida.
Nad peavad oma kohuseks sõnumit ka teistele jagada.
Nad muretsevad hingede pärast.
Tuleb minna küladesse, kus pole Jeesusest kuuldud.
Koolitame 1000 evangelisti
eri Himaalaja paigus ca 3000 meetri kõrgusel.
Seal pole kunagi Jeesusest kuuldud.
Neil on õigus evangeeliumi kuulda.
Kahanev kirik Euroopas ei hooli enam misjoni- ega evangeliseerimistööst.
Evangelism ja misjon on aga kasvavas kirikus prioriteetsed.
Sellest kuuleb peagi, kui kogudusel on evangelisatsiooni nägemus.
Mongoolias ütles üks pastor, et seal on külasid,
mis polnud iial Jeesusest kuulnud. Ta küsis, kas keegi tahab minna.
Kolm tõusis kohe püsti.
Kui küsiti, millal nad võivad minna, ütles üks:
"Kohe pärast kirikut. Saadan koju teate, et läksin sinna."
Meil on palju rohkem õppida kannatavalt kirikut
kui Hollywoodilt.
Paljude meelest on Põhjamaade kirikud lootusetult bürokraatlikud.
Tohutu organisatsioon, palju erinevaid ameteid,
kuid oleme kaotanud viisi, kuidas kristlasena elada,
kuidas tunnistada lihtsalt usust, kuidas koos elada
ning aidata üksteist ja neid, kes väljas.
Kas oleme kangestunud?
Meil on vajadus näidata ühiskonnale, et oleme aktiivsed.
Teeme seda uute ametite määramise ja bürokraatia ehitamisega.
Kuid kiriku missioon pole paljud ametid ja suur bürokraatia,
vaid et inimesed jõuavad inimesteni sõnumiga Jeesusest.
Kasvavates kirikutes on kõik misjonärid.
Ja iga uskmatu inimene on misjonipõld.
Peame selle mõtte juurde naasma.
Kui keegi küsiks sinult:
"Olukord on selline. Elan siin Põhjalas. Mida saaksin teha?
Tahaksin kaasa lüüa kasvavas kirikus."
Mida ütleksid kellelegi, kes elab siin,
ja tahab vastutust kanda?
Laulame: "Tahan elada, tahan surra Põhjalas."
Loodetavasti ei tähenda see vaimset surma.
Esiteks: Sa ei ole üksi. On suur võrgustik inimesi,
kes tahavad Jumala riiki edendada. Telli Märtrikiriku sõprade ringkiri.
Näed uut tööd, mida alustati Eritreas ja mujal maailmas.
Kõik see kinnitab. Kõikjal maailmas on õdesid-vendi.
Peame leidma need õnnistused Jumala kuningriigis.
Vajan kohalikku kogudust, kuid Jeesus rääkis kuningriigist.
Ja selle peame uuesti avastama. Saame infot ärkamise kohta
ja palvekoosolekute kohta. Infot on ja see ei maksa midagi.
Seda vitamiinisüsti aneemiline kristlaskond täna vajabki.
Olles näinud aastakümneid sadades maades kõiksugu asju,
kas oled kiriku tuleviku suhtes optimistlik?
Olen kui mees, kellelt psühhiaater küsis: "Kas otsustamine on raske?"
Ta vastas: "Jah ja ei."
Olen pessimistlik meie rahvakirikute suhtes.
Need on sulavad jäämäed, mille juhid on nõutud.
Olen optimistlik Jumala kuningriigi suhtes.
See liigub maailmas edasi ja mu lootus on sellel
ja selles sõnumis, et Jeesus on ainus tee Taevasse.
Selleks ma elan ja töötan.
Kirikubürokraatia sureb ja maetakse maha.
Leinama jäävad vähesed.
Samal ajal kasvab Jumala kuningriik! - Absoluutselt!
See kasvab võimsalt iga päev.
Aitäh, Johan Candelin, et meile sellest rääkisid.
Meiliaadressilt candelin@kolumbus.fi
saab tellida Märtrikiriku sõprade ringkirja
ja lisainfot kaasalöömise kohta.
Võid toetada First Step Foorumi ja Johani tööd ja reise.
Võid toetada tagakiusatud kristlasi
ja neid, kellel on erivajadusi.
On tõesti suur eesõigus osaleda Jumala kuningriigis.
Tean, et kõigil meil on mõni anne, mingi võimalus,
mille Jumal meile andnud on. Meie elul on suurem tähendus
kui meie enda usk. Soovin sulle Jumala rikkalikku õnnistust.
Pea meeles, et Jeesuse kuningriik võidab lõpuks.
Kohtumiseni Piiblikohvikus! Olgu Jumal teiega!
Olen Leif Nummela ja teen TV7s Piiblikohviku saadet.
Kui soovid toetada seda saadet või muid kristlikke saateid,
võid helistada TV7 Eesti telefonil 900 1777 (kõne hind 7 euri)
või teha pangaülekande ekraanil nähtavale arvele.
Aitäh toetuse eest! Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri