PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast Piiblikohvikusse!
Olen Leif Nummela
ja mul on külas Miikka Niiranen. Tere tulemast! - Aitäh.
Oleme juba paar saadet teinud.
Kuid neile, kes alles nüüd ühinevad,
olgu teada, et õpid doktoriõppes
teaduse ajaloo valdkonnas.
Lisaks oled olnud toimetaja ja aidanud luua veebilehte,
mida kõigil külastada soovitan,
nimega areiopagi.fi
Kust selline omapärane nimi? - Nimi tuleb Uuest Testamendist,
kus Paulus läheb Ateenasse kreeka filosoofide sekka
või kreeklastele Areopaagil evangeeliumi kuulutama.
Ta alustab kuulutamist, rääkides tundmatust jumalast,
mis võis kreeklastele arusaadav olla.
Samas vaimus on loodud ka areiopagi.fi,
kuna see on koht, kus kristlased ja teistegi maailmavaadete esindajad
võivad uurida kristluse suhet loodusteaduste ja filosoofiaga.
Areopaag oli foorum,
kus toona peeti arutelusid eri maailmvaadete esindajate vahel.
Paulus kuulutas seal kristlust.
Tänapäeval on suurte arutelude lavaks internet.
Ja teie olete seal kohal. - Täpselt. Peaaegu ainult seal.
Meil on olnud seminare, kuid internet on meie põhikanal.
Üks teema, millest oled toimetajana kirjutanud ja käsitlenud,
ilmselt oma veebilehelgi, on Benedicti võimalus.
Mis imeasi see on?
Meie veebilehel pole seda tegelikult käsitletud,
kuid ajalehes Uusi Tie korduvalt.
See nimi tuleb mullu avaldatud raamatust,
autoriks USA konservatiivne blogija Rod Dreher.
Ta väitis oma raamatus "Benedict Option",
et USA publik ei tea ega mõista tingimata,
et kõik lääneriigid on astunud selgelt post-kristlikku aega.
Meile on see tuttavam teema,
kuigi meilgi on veel piisavalt arenguruumi.
Mõte on selles, et üldine kultuur, milles elame,
pole enam kristlik, nagu veel mõnekümne aasta eest,
kui kristlus oli paljude mõtlemises lähtekohaks.
Tänapäeval on uuritud sotsioloogias nooremat ehk Z-põlvkonda.
Neid peetakse esimeseks põlvkonnaks,
kes on kasvanud enamjaolt, põhimõtteliselt uskmatusse.
On olnud X- ja Y-põlvkond ning nüüd kasvab Z-põlvkond,
kes ei tea vana kristliku väljendi järgi Joosepist midagi,
ega kristlikust usust. - Jah.
Vaatleme veidi fakte.
Kui karm on kristlaste arvu, kirikuskäimise
ja kirikuliikmete arvu vähenemine?
Soomes oleme tulnud olukorrast, kus peaaegu kõik kuulusid kirikusse.
Põhja pool võib ehk siiani leida mõne paikkonna,
kus ligi 100% elanikest kuulub kirikusse.
Aga Soomes on ka kohti,
kus mingisse kristlikku kirikusse kuulub vähem kui pool elanikest.
Jah. Helsingis on mitmeid kogudusi ja rahvuskiriku piirkondi,
kus kirikusse kuulumise protsent algab neljakümne kandist
ja langeb tohutu kiirusega.
Täpseid arve pole, kuid ma ei üllatuks,
kui nendes piirkondades on ristitud laste protsent 30-40 vahel.
See tähendab, et pole leerikooli ega mingit õpetust.
Täpselt. Pärast ristimist ei olda enam kiriku liikmed.
Ka kirikust lähtuv kristluse mõju on viimastel kümnenditel üsna õrn.
Nüüd pole seda vähestki enam tulemas.
Sama lugu on ka vabakogudustes. Neilgi liikmete arv kahaneb.
Soomes pole jõuliselt kasvavat kristlikku kirikkonda.
Võimalik, et on üksikuid kogudusi, kuid denominatsioone mitte.
Suuremaid kindlasti pole.
Väikeseid kasvutendentse näeb ehk Misjonipiiskopkonnas,
kuid võrreldes suurusega on arvud üsna väikesed.
One Way Mission kasvab.
Need on üksikud erandid peavoolus, mis liigub vastupidises suunas.
Tekib mitu küsimust.
Kas seda arengut saaks kuhugi pöörata?
Aga üks ülitähtis küsimus on:
kuidas elada kristlasena vähemuses,
keset kultuuri, mis on muutumas kvantitatiivselt vähemkristlikuks,
kuid on eelkõige üha vähem kristlik mõtlemises, uskumustes
ja maailmavaates?
Vastan esimesele küsimusele otse. Seda ei saa peatada. Lihtsalt ei saa.
Ajaloouurijana, kuigi ma pole sellele spetsialiseerunud, võin öelda,
et pole mingit aateajaloolist või statistilist takistust sellele,
et läänemaailmas saabub kõikjal rahvuskiriku täielik kokkuvarisemine.
Seejärel on asi selles,
et see pole sama mis kristluse kokkuvarisemine.
Ja teise küsimuse juurde, et kuidas elada
ja millised näevad kirikud välja pärast seda,
siis üheks keskseks asjaks
on jumalateenimiskogukonnad suurtes linnades.
Soomes on pikalt olnud trendiks,
et rahvuskiriku mõjul ei osale paljud enam üheski koguduses.
Nad võivad olla aktiivsed kristlased, käia veidi siin ja seal teenistustel,
kuid koguduse osadus puudub.
See on minu meelest väga tähtis.
Vanasti võidi mõelda, et kultuur õpetab usuõpetuse,
hommikuharduse, raadioharduste ja muu kaudu, nagu 50 aasta eest,
kui kristlus kõigest läbi immitses,
või vähemalt vaated, mille kaudu võis usule tulla.
Kuid see pole enam nii.
On kriitilise tähtsusega olla usus, osaleda konkreetses koguduses,
kus tunned pastorit ja koguduse liikmeid
ning tead koguduse nime.
Turismikristluse aeg on möödas.
See on hea väljend.
Kui oled turist, ei võta sa kohapeal vastutust.
Kui midagi on viltu, las olla. Heal juhul esitad kaebuse.
Sa eeldad, et sind teenitakse ja saad sealt midagi toredat.
Oled puhkusel, mitte tööl jne. Kuid kogudus on midagi muud.
Täpselt. Koguduses kuulutatakse Jumala Sõna.
Paulus ütles, et usk tuleb kuuldust.
Kogudus viib seda iga nädal ellu.
Seal pakutakse ka sakramente.
Kui sul pole kogudust, on su usk närbumisohus.
Peaksid seal ühisest usust kasvama, tugevnema ja värskendatud saama.
Täpselt. - See pole turism, kus ühest linnast teise reisid.
Mullu olin seal, nüüd lähen sinna. Selline on puhkusereisimine.
Me ei räägi sellest, vaid kogudusest, kus kantakse vastutust
ja ollakse ustavad ning kasvatakse kristlastena.
Ja iga pühapäev.
Hingamispäeva pühitsemine pole Kümnes käsus asjata.
Sa küll ei tapa kedagi, aga miks siis kiriku vahele jätad?
Me ehk ei taha, kuid see on sama tõsine käsk.
Palun kommenteeri uurimusi, mis ütlevad,
et inimene vajab usu säilitamiseks vähemalt kaht asja.
Eriti siis, kui ta on väike vähemus enamuse seas,
mis mõtleb ja elab teistmoodi ja teise maailmavaate järgi.
See väike vähemus vajab usu säilitamiseks kaht asja.
Vaja on pidevat oma nägemuse, maailmavaate ja usu kinnitamist.
See ei säili automaatselt.
Automaatselt sööb või närvutab too suur enamus
selle väikese kontrakultuuri ära.
Vaja on oma usu tugevdamist,
nii intellektuaalselt kui veendumuslikult. - Kõikehõlmavalt.
Teiseks on vaja koguduse osadust.
Kui su ümber pole neid, kes sinuga ühtmoodi mõtlevad
ja kellega saate üksteist vastastikku mõjutades kinnitada,
ja su ümber on vaid "teisitimõtlejad",
pole midagi parata, et nende hoiakud, elustiil, uskumused
saavad ka sinu omadeks.
See on nagu külmas toas, mida eelmine nädal just katsetasin,
kus on väga raske ühte halgu lõpuni põletada.
Too puuhalg põleb viletsalt, sest keskkond ei toeta seda.
Aga mitu halgu koos soojendavad üksteist ja tuleb hea tuli.
Täpselt. Kogudus toetab seda kõike.
Paulus ei öelnud asjata,
et ärge jätke koguduse kooskäimisi ja ärge muganduge.
See tähendab, et omandad teadvustamatagi kristlust
ja vastavaid nägemusi eri aspektides.
Kui sul on abielukriis, võid koguduses kellegi poole pöörduda.
Sa ei suuda ise kõiki ressursse välja mõelda.
Kui sul on intellektuaalne kriis, leiad kellegi kogudusest,
kes teab kedagi teist jne,
Kui sul on mõni teine kriis või jääd töötuks,
võid kogudusest häid vihjeid saada või isegi rahalist abi.
Kõik need lugematud harud, mis on kogudust püsti hoidnud,
ka rahvakiriku kaudu.
Samu asju tuleb otsida nüüd konkreetsest kogudusest.
Ja eelkõige tuleb usk Jumala Sõna jutlustamisest.
Vaja on õpetust, kuid sellest ei piisa,
kui oleme individualistid ja jääme üksi.
Ei piisa sellest,
kui kuulan kodus netist head õpetust
ja olen üksi oma usuga.
Vajan enda ümber kogukonda.
Internet on hea lisa kõigele muule.
Olen minagi erinevatelt netilehtedelt lugenud tarkade kirjutisi
ja vaadanud nende jutte.
Kuid kogudust ei saa korvata mingi kõrvalise tegevusega.
Kogudus on see, kus jutlustatakse, ristitakse ja toimub leivamurdmine.
Kui mõelda kasvavatele kogudustele,
sest keset kõike seda mõned kogukonnad siiski kasvavad,
nagu mainitud Misjonipiiskopkond, One Way Mission ja teised,
siis neil, kes kasvavad, on mõned sarnased omadused.
Üks on kompaktne kogukond, kuhu tunned end kuuluvat.
Erinevatel kirikkondadel on erinevad omadused.
Teine on noortele keskendumine.
James Emery White, kuulus Ameerika pastor
ja Conwelli Seminari president, on öelnud,
et tuleb panustada noortele ja lastele.
Lapsed on koguduse loomulik kasvuläte.
Neist saavad kiriku liikmed, eeldades, et nad jäävad liikmeiks.
Maailmavaade kujundatakse tavaliselt välja nooruses.
Juba siis on kogudusel aeg evangeliseerida
ja mõjutada kujunemist õppimise ajal, gümnaasiumis ja ülikoolis.
Millist ehitusmaterjali sa saad?
Teine asi on kutsuv õhkkond.
Keegi teine ei hoolitse meie misjonitöö eest.
Usuõpetus ei tegele sellega. Kool ei tegele sellega.
Kirik tervikuna, üldrahvalikult, ei tegele sellega.
See on konkreetsete, üksikute koguduste ja kristlaste ülesanne.
Pole vaja üksi olla,
aga tähtis on konkreetne seltskond, kes sellega siin Soomes tegeleb.
Suured linnad on täis rahvast, kelleni pole evangeeliumiga jõutud.
Nendeni on isegi raskem jõuda, kui näiteks moslemiteni.
Istume siin keset maailma raskeimat misjonipõldu.
Teine tunnus on eksisteerinud juba kaua
ja võib mõnele üllatav olla.
Kasvavad need, kellel on konservatiivne,
vastupidav, sügav, tugev õpetus ja piibellik teoloogia.
Jah. See on tõeline kontrakultuur.
Kogu maailm soiub täna, et oleme pluralistlikud ja pole absoluutset tõde.
Ei saa ehitada mingit süsteemi
ja igal inimesel võib tõest heal juhul mingeid kilde olla.
Kirikkondadest sõltumatult leiab lääneriikides kõigis suundades kasvu.
Kasvab denominatsionaalne luterlus, Soomes ntks Misjonipiiskopkond.
Ameerikas kasvab denominatsionaalne kalvinism
ehk reformeeritud teoloogia, mis on veidi ka Soome jõudnud.
Euroopa katoliiklikes maades kasvavad noored kogukonnad,
kus võetakse usku väga tõsiselt.
Selle tulemusel on ka pered suured,
mis on katoliikliku õpetuse loomulik tagajärg.
See on seotud kogukonnaga. Kui sul on kogukond,
pead otsustama usu kohta teatud asju, mis on kõigil samad.
Samas on need kõik varasemast oikumeenilisemad.
Kõik teavad, et me pole üksteise vaenlased.
Meil on suur ühine misjonipõld.
Tehakse koostööd, kus saab,
kuid kogudus ehitatakse siiski oma robustse teoloogia järgi.
See on väga huvitav. Seda näeb ka Soomes.
Mõnes kohas Pohjonmaal või mõnes rootsikeelses kohas
võib juhtuda, et kohalikus koguduses käib 30 inimest.
Samas kohas on Rahu Sõna lestaadiuslaste palvekoda,
kus on pühapäeval 1000 inimest.
Viimastel on jõuline, selge sõnum pöördumise kohta
ning usu ja Piibli autoriteetsuse kohta. Ei mängita abielu ja teiste teemadega,
nagu tänapäeval mõnes paigas. Hoitakse oma suund selgena.
Tegelikult viib see kasvuni. Paljud võivad soovitada kristlastel
eetikas ja õpetuses vähem absoluutsed olla,
et tuleks rohkem rahvast ja kasv. See käib vastupidi.
Täpselt. On teisigi näiteid. Inglise keeles on hea väljend:
"They came for the scandal and stayed for the content".
Ehk siis tuldi skandaali pärast,
kui tekkis avalik möll mingi kristliku, ebapopulaarse vaate tõttu.
Ja kohale tulles märgati, et seal räägitakse hoopis tarka juttu.
Kogudus on kasvanud ka sellisel põneval moel.
See on keskne idee. Tuleb vajadusel risti vastupidi olla.
See tähendab ühte - peame olema vastukultuur.
Peame suutma vastuvoolu ujuda, nagu oleme sinuga siin tõdenud.
Jah. Just nimelt vastukultuur. Peame olema midagi muud.
Me ei saa olla inimeste vastu, vaid just nende poolt.
Kristlus, nagu Jeesus isegi, on oaas keset kõrbe.
Selles asi ongi. Seepärast olemegi midagi muud, mitte enda pärast.
Oleme Jeesuse pärast midagi muud. Jeesus ei ole maailm.
Meil on hea sõnum. Juhtumisi on see vastupidine maailmale.
Oleme elava vee allika ääres.
See on positiivne, kõigile avatud ja ülevoolav.
Sellised on meie kogudused, kui Sõna pääseb võimule.
Seda näeb eriliselt ka Piiblis. Näiteks kui Jeesus tegutseb ja õpetab,
öeldakse, et Teda järgis palju rahvast.
Siis öeldakse, et Ta pöördus ja ütles.
Lugeja mõtleb siis, et see on nagu meil koguduses, kus jutlustaja ütleb:
"Tore, et teid nii palju on ja loodetavasti jääte kõik kohale."
Jeesus aga ütleb: "Kes ei salga ennast ega järgi mind,
ei võta oma risti ega kanna seda, ei saa olla mu jünger."
Ta nagu diskvalifitseeriks rahvast.
Kuid tulemuseks oli see, et need, kes seda uskusid ja kaasa tulid, jäid.
See on õigupoolest rõõmus uudis.
Kui järgime Jeesust, pole tegelikult vaja midagi salata.
Kui salgame oma mina,
siis salgame maha vana Aadama, oma patususe ja kõik paha endas.
See on ju hea! See oli Jeesuse rõõmusõnum kõigile.
Täpselt.
Oled rääkinud ka kristlikest koolidest. Kuidas need ja lapsed seotud on?
Ajalooliselt, näiteks usupuhastuse ajal ütles Luther koos kaaslastega,
et reformatsiooni koolidesse saamata jookseb kogu asi umbe.
Haridust peeti ristimise ja misjonikäsu osaks.
"Õpetage neid pidama kõike, mida mina olen teil käskinud."
Soome põhikool
tekkis Lutheri reformatsiooni koolinägemusest.
See on meie kooli edu peamiseks aluseks.
Kui ühiskond sekulariseerub,
valitsevad koolis üha enam muud voolud.
See on nii juba pikka aega.
Meenub küsimus,
et kui laps veedab peaaegu pool oma ärkvelolekuajast koolis
ja kui kool ideologiseerub nii palju,
et talle õpetatakse täiesti ebakristlikke nägemusi,
nagu näiteks NSVL-is, nagu Eesti kristlased on rääkinud,
et neile valetati kristluse kohta igasuguseid asju kokku,
mida meil usklikena on isegi raske välja mõelda.
See pole veel reaalsus, kuid peame selleks valmis olema.
Kui ajaloos on juhtunud, et kristlusest on massiliselt loobutud,
on sellel olnud halvad tagajärjed nii koolis kui mujal.
On hirmus palju paranoilisi kristlasi,
kes elavad juba 50 aastat lõpuaegu.
Tegelikult on Soomes olnud asjad üsna hästi.
Ma ei taha asjatut paanikat õhutada. Kuid tundlad tuleks siiski püsti hoida
ja vaadata aja märke - näiteks mis suunas koolimaailm liigub.
Murettekitavaid märke juba näeb Haridusameti sooõpetuse vallas.
Viidates viimasele,
kuigi seda teemat me täna põhjalikumalt ei käsitle,
hakkavad häirekellad helisema, kui kuuleb sõnumeid,
nagu poleks selge, et on kaks sugu - tüdrukud ja poisid,
ja et selle väljaütlemine on kuidagi problemaatiline.
Siis hakkab küll mõtlema, et kuhu me teel oleme.
See on äärmiselt tähtis.
Siit jõuame noorteni.
Kui lapsed ja noored saavad põhihoiakud, -hariduse
ja põhiveendumused esimese 20 eluaasta jooksul,
siis neid väga kergelt hiljem enam ei muudeta.
Jah. Samas on ka suur võimalus kristlikel koolidel ja gümnaasiumidel.
Viimaseid on küll vähem. Lapsed võtavad kõik usinalt omaks.
Milline võimalus on mul igal õhtul, kui poegadele Piiblit loen!
Räägin neile rõõmusõnumit, õpetan usuküsimusteks valmistuma.
Õpetasin neile hiljuti esimest korda kosmoloogilist argumenti.
Jumalatõestust. - Just. Ja see töötab väga hästi.
Piiblilugu tuleb küll üsna hästi tunda.
Võimalus rääkida. Kristlus on intellektuaalselt stimuleeriv.
Kui see õnnestub siduda haridusse, nagu see on varemail aastail olnud,
kuigi oleme selle unustanud,
on see tohutu võimalus ja intellektuaalne rikkus.
Kirikuisa Augustinus ütles, et kõik tõde on Jumala and.
Selle kaudu võime ammutada lastele maailma parimat.
Peame selle suhtes ärkama.
Pole mõistetud, et meie oleme need, kes oma lastele seda õpetavad.
Seda ei tee keegi teine.
Üks usuõpetuse tund koolis ei anna palju.
Ja kui see on õpetajale vastumeelne, saab sealt veel vähem.
Saateaeg hakkab huvitavate teemade juures lõppema,
aga kuidas vastad neile, kes ütlevad:
"Õudne! Õpetad lapsele maast madalast Piiblit
ja laps ei saa ise valida, mida tahab!"
Kõigil lastel on sama saatus.
Kõik omandavad mingid põhivaated, kas teadlikult või ebateadlikult.
Palju kasulikum on talle teadlikult, avalikult selgitada,
et elus tuleb õppida teatud põhiasju ja sarnaseid asju on ka teistel.
Kuigi nad ei pruugi seda ise teada.
Kristlus on intellektuaalse tõe suhtes,
mida koolides taotletakse, positiivne.
Näeme seda oma haridusametist,
mida kristlus on sajandite vältel mõjutanud.
Oleme mitme mõõdupuu poolest üks maailma tippühiskondi.
Ei saa eriti viltu minna, kui seda arengut tugevdame.
See ei välista kuidagi, et inimene valib täiskasvanuna oma tee.
Iga lapsevanem on armastuses oma veendumusi edasi andnud.
Seda teevad kõik ja pole olemas mingit neutraalset õpetust.
Kõik edastavad oma veendumusi.
Hiljem siis näeme, mida laps täiskasvanuna valib.
Kui ta on 20-aastane või nooremgi, ei saa me enam kuidagi määrata,
mida ta usub. Loodame parimat.
Täpselt. Südameasjad valitakse vabalt.
Või nii vabalt kui võimalik. Keegi teine seda sinu eest ei otsusta.
Nii et lootust on? - Jah. Isegi palju.
Aitäh, Miikka Niiranen, et sellest meie saateis rääkisid.
Õnnistust ja edu sulle
ning veebilehele areiopagi.fi. - Aitäh.
Aitäh, head vaatajad! Lootust on ja isegi palju.
Jumal ei hülga oma rahvast ja Jumala Sõna on tõde.
Nagu Põhjamaade tuntuim apologeet Stefan Gustavsson ütleb,
võidab lõpuks Jumal, Tema Sõna, ja selles mõttes ka terve mõistus,
et loomiskorda ei saa keegi lõhkuda. See on alati olemas.
Maailm on selline, nagu Jumal selle on loonud,
ja töötab nii, nagu Jumal on seda ilmutanud.
Selles usus võime rahulikult edasi minna.
Õnnistatud nädalat! Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Olen Leif Nummela ja teen Piiblikohviku saadet.
Kui saated on sind õnnistanud ja vaimselt aidanud,
kas kaaluksid kristliku teletöö toetamist?
Seda saab teha näiteks helistades TV7 Eesti annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 euri.
Võid teha ka ülekande ekraanilolevate või Eesti kanalite kaudu.
Nagu kõik töö, maksab ka kristlik teletöö. Sinu toetus rõõmustab meid!
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri