PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast Piiblikohvikusse!
Olen Leif Nummela
ja mul on külas Miikka Niiranen.
Tere tulemast! - Aitäh.
Teiste ülesannete kõrval töötad ka toimetajana
ja oled doktoriõppes teaduse ajaloo valdkonnas.
Räägime sellest veidi täna.
Lisaks oled üks kahest peatoimetajast
veebilehel areiopagi.fi
Millega on tegemist?
See on leht, mis populariseerib
usu ja teaduse vahelist suhet uurivat
akadeemilist tippteadust.
Kirjutame iga nädal artikli või teeme podcasti
erineval uurimisteemal,
mis on tehtud käesoleva sajandi viimastel aastatel,
millest Soomes eriti ei teata ja mida tahame tutvustada.
Teemaderingiks on peamiselt teadus ja usk.
Kellele see on suunatud?
Põhimõtteliselt kõigile,
kuid oleme märganud, et meie lugejate enamuse
moodustavad peamiselt linnas elavad haritud noored.
Muidugi johtub see paljuski
akadeemiliste uurimuste populariseerimisest.
Lisaks püüame korraldada arutelu
neile soomlastele, kes on tänapäeval üha suuremal hulgal uskmatud
või kes peavad end uskmatuks.
Kuid samas ka kristlastele,
kes peaksid minu meelest neist asjust veidi rohkem teadma.
Soomes pole usu ja teaduse suhte ratsionaalse arutamise traditsiooni.
On alati olnud neid, kes seda teevad,
kuid massidesse pole see eriti jõudnud.
Kui keegi läheb netilehele areiopagi.fi,
mida ta sealt leida võib? Millised on tüüpilisimad teemad?
Üks populaarseim valdkond on nn müütepurustavad artiklid.
Neid on eriti teaduse ajaloo vallas, mida juhtun õppima.
Seal on neid arvukalt, sh müüt lapikust maakerast,
mida kristlased olevat kunagi uskunud.
Räägi sellest lähemalt
ja miks see on müüt ehk asi, mis ei vasta tõele?
Müüdi järgi olevat kristlased uskunud, et Maa on lapik,
ja seda peaaegu kogu kirikuajaloo vältel.
Üks näiteid selle kohta on 70. aastail tehtud film "1942",
kus Gerard Depardieu mängib Columbust
ja peab väitlema, kas maa on ümmargune või lapik.
Seda pole kunagi juhtunud ja pole saanudki juhtuda,
sest kristlik kirik on 2000 aastat, kogu oma olemasolu vältel uskunud,
et maakera on ümmargune. Üksikud erandid on kaalunud,
kas Piiblit tuleks tõlgendada nii, et maakera on lapik.
Minu kooliõpetaja väitel arvasid kristlased, et maakera on lame,
kuni teadusliku maailmavaate läbimurdeni.
Müüt lamedast maakerast on väga üldine arvamus.
Kristlased siis ei uskunud seda? - Ei.
Ja nad pole seda ka õpetanud ja seda ei esine nende tekstides.
Jah. Vastupidi. Aktiivselt õpetati, et maakera on ümmargune.
Seda seetõttu, et kristlased suhtusid algusest peale positiivselt
kreeka filosoofiasse, muidugi kriitilise pilguga.
Nad võtsid sealt vaid selle, mis hea.
Üheks heaks asjaks peeti arusaama, et maakera on ümmargune.
Antiik-Kreekas arvutati teoreetiliselt
ja kristlased ei leidnud mingit põhjust seda fakti hüljata.
Kas peab paika, kui öeldakse,
et enne kui teaduslik maailmavaade jõudis massidesse,
arvati kristlusest johtuvalt,
et eksisteerib Maa-keskne maailmapilt ja seetõttu on ülikeskne ka inimene.
Kuid siis tuli Päikese-keskne maailmapilt
ja inimese tähtsus vajus peaaegu olematusse.
See on jah teine müüt ja vajab selgitamist. On fakt,
et Euroopas arvati laialdaselt, sh kristlaste seas,
et universum on Maa-keskne, ehk planeedid tiirlevad ümber Maa.
See pärines Antiik-Kreekast, eelkõige Ptolemaiose mõtlemisest,
kes polnud kristlane.
Müüt tekkis 19. sajandi lõpus.
Päikese-keskse maailmapildi järgi koos Kopernikuse ja Galileoga
olevat toimunud ka selline raputav muutus,
kus inimese koht looduse keskmes olevat radikaalselt muutunud.
Kas see muutus või ei, kuid enne Päikese-keskset maailmapilti
polnud inimese koht tsentris midagi aulist.
See oli pigem prügikasti põhi, kuhu vajus kogu praht.
Mainitud muutus oleks olnud tore, isegi kristlaste meelest.
Kogu mõttemaailm,
nagu inimesel oleks olnud enne Päikese-keskset maailmapilti
looduse krooni koht, põhineb ekslikul teabel.
See leiutati tunduvalt hiljem,
kui domineerima hakkas Päikese-keskne maailmapilt.
Tunned kristlust ja oled kristlane. Kuidas sa seda ise endale suhestad,
nüüd kui meil on selline teadmine,
et universum on üha suurem ja laiem ja täiesti hiiglaslik.
Kas inimese tähtsus kaob kuidagi? Mis sa ise arvad?
Minu meelest ei muuda füüsiline suurus midagi.
Juba antiikajal arvasid kristlased ja kõik teisedki,
et kuigi nad poleks osanud kujutleda universumi nii suurena,
nagu meie seda täna tunneme, oli see siiski nendegi jaoks tohutu.
Kui see on juba nii suur, siis Psalmideski öeldakse:
"Kes on inimene, et sa temale mõtled?"
Sama mõtte leiab selles,
et Jumal on loonud inimese enda näo järgi
ja tema annab inimesele väärtuse.
Otsustavam on seega inimese maailmavaade.
Kui Jumalat pole, on raske põhjendada,
miks peaks inimene tähtis olema.
Täpselt. Inimese elumõtte ja tähenduse arutamine
tuli läänemaade massimõtlemisse alles 19. sajandil ateismi levikuga.
Soome teadlane Frank Martela, kes pole kristlane,
on tõdenud seda oma uurimistöödes ja seda rõhutavad teisedki.
Ateism ja tähenduse kaotamine ehk nihilism on selle kõige keskmes.
Siit lähtub kogu küsimus,
et kui kosmos on nii suur, siis mis tähtsust meil üldse on.
Tegelikult on selle juured ateismis. Ilma Jumalata pole ka tähtsust.
Paranda mind, kui kirikuajalooliselt eksin,
aga kui sul on Looja, kes loob inimese ja universumi,
on mõlemal tähendus ja tähtsus.
Aga kui kõik tekib juhuse läbi ja sinna sünnib juhuslikult inimene,
siis mis annaks talle suure tähtsuse,
kui kõik algab mitte millestki ja lõpus pole ka midagi
ning sinna vahele peaks mingi suure tähenduse leidma?
Jah. Seda võiks kirjeldada väljendiga, et oja ei tõuse oma allikast kõrgemale.
Kui alguses pole objektiivset, kõiki kõigil aegadel hõlmavat tähtsust,
siis pole seda ka mingis vaheetapis. Mõned ateistlikud filosoofid,
nagu Jean-Paul Sartre jt on mõelnud, et inimene loob endale tähenduse.
No seda võib ju üritada luua, aga piiriks on siis vältimatult see,
et kui sa selle ise lood, miks peaks see teiste puhul kehtima.
Miks peaks see üldse tõsi olema, kui endale ise tähenduse leiutan?
Kes tagab, et universum vastab mind ümbritsevale tähendusele?
Jah. See on keskne küsimus ja sellest ei saa üle ega ümber.
Paljude ateistide väitel piisab, kui endale ise tähendus välja mõelda,
aga avalikus elus sellest ei piisa.
Muidugi mitte, kui otsustan arvata, et olen keegi, seda tegelikult olemata.
See on haletsusväärne. - See on luul.
Vaenlaseks pole siinkohal teadus,
mis on oluline ka areiopagi.fi meelest.
Ja jutt ei käi üldse vaenlasest. Probleemiks pole teadus iseenesest,
vaid see, millisest maailmavaatest lähtuvalt
vaatleb inimene kogu olemasolu ja oma elu.
Jah. Täpselt.
Teadusele antav positsioon sõltub alati inimese maailmavaatest.
Kinnitan sedagi, et asi pole tingimata vaenlase kuvandis.
Kristlased püüavad kõigiga sõbrad olla.
Aga tänapäeva inimesed ei taju maailmavaate olemasolu.
Kristlased saavad küll sellele pihta ja see on üsna täpselt sõnastatud,
kuid see on olemas kõigil.
Maailmavaade moodustub suurtest, vastuseid vajavaist küsimustest:
Kust kõik pärineb? Kas elul on mõte?
Kust ma tulen? Mis saab pärast mu surma?
Kas osalen mingis suuremas loos?
Kui neile ei vastata teadlikult,
elab inimene siiski teadvustamata, nagu mingid vastused eksisteeriksid.
Parimini vastab neile teadlikult kristlus.
See on üsna märkimisväärne.
Vahel kohtab mõtlemist, kus keegi väidab,
et ta lihtsalt objektiivselt on ja jälgib,
ei loo mingit maailmavaadet ega oma mingeid eetilisi lähtekohti,
vaid ta lihtsalt on näiteks mingi teaduslik inimene.
Kuid kas see pole mitte võimatu?
Sa teed alati eetilisi ja maailmavaatelisi valikuid.
Pole olemas inimest, kes neid ei teeks
ja oleks lihtsalt niisama, objektiivselt.
Täpselt. Igasugune mõtlemine läheb kuskilt liikvele.
Sa kas püüad oma lähtekohti teadvustada ja neid veidi analüüsida,
mida kristlus muide tegema õhutab - kõike läbi katsuma
ja kinni hoidma sellest, mis hea, nagu Paulus ütleb,
või kui sa seda ei tee,
võid sattuda ärakasutavate ideoloogiate ohvriks.
Arvad, et oled objektiivne,
kuid mõtled tegelikult mingi süsteemi järgi.
Kui peatuksin ja analüüsiksin asju,
mõistaksin, et mõtlen täpselt mingi struktuuri järgi.
Teiseks, lisaks sellele, et satud ideoloogiate raamidesse,
millega sa muidu ehk ei nõustuks,
aga võtad nad omaks neile mõtlemast keeldudes,
otsid sa ka vastuseid valest kohast.
Eksisteerib fenomen nagu teaduseusk,
mida on tunnistanud ka filosoofid.
Mõned vähesed ateistlikud filosoofid nõustuvad teaduseusuga,
mille järgi kõik teadus taandub loodusteadusele.
See on üsna suur väide. Ajaloos pole peaaegu keegi nii mõelnud.
Kuid viimase paari sajandi vältel on see üldistunud.
See on hulljulge väide,
mida ei saa taandada teadusele ja mis teeb antud väitest vastuolulise.
Seda on näha viimastes uurimustes. Näiteks USAs
tegi uurimisinstituut PEW ulatusliku 7-aastase uurimustöö,
kust ilmnes, et koos noorte sekulariseerumisega,
kes on siirdunud nominaalsest kristlusest uskmatusse,
hakatalse otsima teadusest vastuseid näiteks moraalile.
Kõverjoontel võib näha nende protsentuaalset kasvu.
Samas kasvab ka
peaaegu religioosne imestamine universumi suuruse suhtes.
See näitab,
et inimene ei suuda tegelikult usulist tüüpi küsimuste eest põgeneda,
kuigi ta vahel arvab, et suudab.
Kristlikust perspektiivist johtub see sellest,
et Jumal on tegelikult objektiivselt olemas
ja maailm on Tema loodud.
Ma ei pääse oma loodud olekust. Mida ma oma peas ka ei mõtleks,
elan ma tegelikult Jumala loodud maailmas.
Jah. Nagu Paulus räägib kirjas Roomlastele,
et igasse inimesse on kirjutatud mingi moraalitaju õige ja vale suhtes.
See võib olla tuhmistunud,
kuid üldiselt pole olemas inimest, kel seda poleks.
Pauluse sõnul tõendab see, et Jumal on olemas.
See on formaalne Jumala-argument,
mida tänased tippfilosoofid viljelevad loogika kõrgeimal tasandil.
Kui juba eksisteerib objektiivne hea ja halb, näib parima seletusena
nii nende filosoofide kui minu meelest, et selle allikas on Jumal ise -
isikuline, kõikvõimas, kõiketeadev, hea olend.
Sest aatomid mingit moraali ei loo.
Füüsilises universumis ei eksisteeri mingit moraali alust.
Täpselt. Kui Jumala selgitust ei taheta,
on alternatiiviks loobuda arusaamast, et eksisteerib moraal.
Vähemalt objektiivses mõttes.
Vähesed soovivad seda teha, kuid mõned siiski teevad.
Arvan, et enamik neist, kes pole seda veel kaalunud,
ei taha objektiivsest moraalist loobuda.
Õhutaksin kristlasi tähelepanu juhtima sellele lihtsale argumendile.
See võib viia meelemuutusteni.
Täpsustame veidi, et kui ütleme objektiivne,
mõtleme, et iga inimene võib öelda, milline on tema subjektiivne moraal,
kuid kas sellele vastab ka tegelikkus? Kui mina ütlen, et miski on vale,
kas see on ka tõesti, lõplikult, alati ja kõikjal vale?
Sellist objektiivset moraali ei saa olla ilma Jumalata.
Kust see muidu tuleks?
Just seda 'objektiivne' tähendabki.
Teine tore sõna oleks 'intersubjektiivne',
mis tähendaks, et see kehtib inimeste vahel,
kõikidest inimestest sõltumata nende kõigi vahel ja seas.
Kui me selles objektiivselt selgusele ei jõuaks,
kas see ei viiks mitte selleni, et igaühel on oma,
nagu Kohtumõistjate raamat ütleb, et igaüks tegi, mis tema arust õige oli?
Teatud mõttes elame maailmas, kus igaüks teeb oma väikese moraali,
aga see, kellel on võim, võib teised oma, subjektiivse moraali alla sundida.
See on oluline ja aktuaalne pilt,
et kui ühiskonnas laguneb ühine moraal,
moodustub erinevaid väikeseid klikke või isikuid, igaühel oma arusaam.
Kui keegi suudab koguda piisavalt tugeva toetajaskonna
ja oma nägemust propageerida,
on see väga viljakas pinnas antiiksele 'jaga ja valitse' meetodile.
See muutub sel juhul kergemaks.
Õige ja vale põhineb siis sellel,
et valitseja määrab kõigi jaoks, kuidas asjad nüüd käivad. - Täpselt.
Seda on rõhutanud 1960. aastate mittekristlikud filosoofid,
et kogu meie jutt on lõpuks ainult võim.
Üsna lootusetu nägemus.
Alternatiiviks on see, et sul on tõeliselt eksisteeriv Jumal,
kelle olemus määratleb kogu õige ja vale lõpliku mõõdupuu.
Tema loob kogu universumi ja ehitab sinna sisse õige ja vale,
mille inimene võib leida.
Täpselt. See on leitav. Kui see leitakse,
meenutab see inimesele universumi Loojat,
kes on moraali allikas.
Tähtsad asjad. Vaatame veel üht müüti.
Vahel väidetakse teravalt,
et aastail 500-1500 peatus teaduse areng peaaegu täielikult.
Põhjuseks olevat pime keskaeg, kui valitses kirik,
mis keelustas kogu teaduse. Seegi on müüt, kas pole?
Jah. Selle müüdi võib leida mõningaist õpikuist.
Kuulsaim näide on ehk skeptikust USA astronoomi C. Sagani
kosmoseteemalise telesarja raamatuversioon,
mida võib hetkel näha kaasaegsel kujul Netflixis.
Seal kaardistatakse teaduse ajalugu alates Antiik-Kreekast
ja peatutakse umbes aastas 500 AD,
misjärel raamatus on tühjad lehed kuni aastani 1500 AD,
ja väidetakse, et see on kristlikust kirikust johtuv kaotatud võimalus,
mil teadus ei arenenud. See on ajalooline pettus.
Selle väitmiseks ei pea usklik olema. Akadeemilised ajaloouurijad
on viimastel dekaadidel tõdenud nii seda kui teisigi seiku.
Paljud meie üldarusaamad pärinevad
propagandistlikust kirjandusest,
mis on tekkinud ülikoolimaailma sisenääklemistes
poliitiliste ja religioossete debattide käigus.
Paljud neist on eeskujulikud näited sellest,
kuidas ajalooteadust mitte teha.
Tegelikult varises Lääne-Rooma riik pärast 6. sajandit kokku
ja järgnesid segased ajad.
Taas jalule saades jätkus normaalne, Antiik-Kreekast alates toimunud areng
mida kristlased tegelikult kiirendasid mitmete teoloogiliste nägemustega,
mis erinesid Antiik-Kreeka paganlike filosoofide nägemustest.
Asi oli vastupidi. Kogu keskaja vältel
toimus filosoofias ja teoloogias loomulik areng,
mis võimaldas 16. ja 17. sajandil loodusteaduste revolutsiooni.
Täiesti vastupidi müüdile.
Kiriku usk andis aluse ja raamid,
kus oli võimalik teadust teha.
Täpselt. On võimalik, et loodusteadus võib tekkida ka teistes kultuurides,
kuid juhtumisi tekkis see üks kord kristlikus Euroopas.
See fakt peaks juba iseenesest tekitama küsimuse, miks see juhtus.
See on haruldane ja oluline asi.
Sõltumata sellest, kas see juhtus, ei saa kuidagi öelda,
et kristlik Euroopa oli piduriks,
sest see oli ainus koht, kus teadus selle kaasaegses tähenduses sündis.
Täpselt. Kuigi see oleks võinud tekkida mujal,
ei jäänud see tekkimata Euroopas.
Ja kui otsida kõigi akadeemiliste valdkondade juuri,
siis ühel või teisel moel jõuame seal kristliku kirikuni,
kiriku rajatud ülikoolideni, ja kohtame kogu ülejäänud teoloogiat.
Loodusteaduste puhul on sama lugu.
On teisigi asju, mis ilmnesid just kristliku kiriku puhul.
Üks neist on aine ja mateeria ratsionaalsus.
Seda arvavad tänapäeval kõik, kuid nii pole alati arvatud.
See on kristliku kiriku mõtlemise vili, kuna Antiik-Kreekas põlati mateeriat.
Miski ei saanud mateeriast madalam olla.
Kristlik kirik hindab mateeriat, kuna Jumal on maailma loonud,
ja nii peeti seda ratsionaalseks, heaks ja uurimise vääriliseks.
Teiseks arvati Antiik-Kreekas,
et tähed ja planeedid liiguvad küll matemaatilise täpsusega orbiidil,
kuid see on ainus asi, mis loodusseadusi puudutas.
Kristlased arvasid aga, et kuna mateeria on väärtuslik,
siis noodsamad loodusseadused kehtivad kogu universumis
kuni väikseimate aatomiteni. Kõiki loodusseadusi ei teatud täpselt,
kuid need olid ratsionaalsed ja leitavad.
Seda nägemust toetavad täna kõik -
kristlased, ateistid, agnostikud, moslemid jt.
See lähtub kristlikust teoloogiast
ja juba varasest keskajast.
See sisaldab teisigi elemente, mis selle kristlikuks muudavad,
kuid inimesed seda tavaliselt ei tea
ja minu meelest on kristlasena huvitav märgata meie mõju ajaloole.
Saateaeg jõuab lõpule.
Teeme kokkuvõtte.
Müüt väidab, et kristlus on teaduse vastu,
ja vahel kui inimeselt küsida, kas nad on kristlased,
vastatakse: Ei, olen teaduseusku.
Tegelikult on ainus koht, kus teadus tänapäevases tähenduses tekkis,
kristlikes lääneriikides ehk kristliku kultuuri raames.
Lisaks - imede ime!
Maailm on just selline, kus saab teadust teha. Miks?
See on täpselt selline, nagu Piibel seda Jumala looduna kirjeldab.
See on ratsionaalne, mõistetav, uuritav.
Kellegi väitel on see loodud nii, et seda saab pidevalt avada.
Täpselt. Nagu sibul, kust leiab üha uusi kihte.
Huvitav on see, et loodusteaduses on keskmes prognoosid.
Kui kogemused kinnitavad mingi teooria ennustust,
on see hea teooria.
Samal moel võib öelda, et Piibel ja kristlik teooria
ennustavad mõningaid meie maailma keskseid omadusi,
mida on võimalik katsetada.
Arenev loodusteadus testib väiteid ja leiab, et need peavad paika.
Pelgalt see Jumala olemasolu ei tõesta,
kuid selle poolt on üsna tugevaid tõendeid.
Suurepärane. Aitäh, Miikka Niiranen!
Huvilised võivad külastada veebilehte areiopagi.fi
ning uurida neid põnevaid teemasid
ja debatti kristluse ja teaduse suhtest
ning kristluse ja maailmavaate suhtest.
Äärmiselt oluline veebileht.
Lõpetuseks veel mõte, et elame Jumala loodud maailmas
ning sellisena see ka tegelikkuses näib ja on.
Seda võib uurida ja mõista. Kristlane pole kuidagi teaduse vastu.
Kristlane mõistab, et selle usu tõttu teadus tekkiski.
See on uuritav. See on ka Jumala tahe, mida näeb loomisloos.
Me avame ja uurime maailma.
Õnnistatud nädalat! Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Olen Leif Nummela ja teen Piiblikohviku saadet.
Kui oled saadetest abi saanud ja need on sind vaimselt toetanud,
kas kaaluksid kristliku teletöö toetamist?
Seda saab teha näiteks helistades TV7 Eesti annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 euri.
Võid teha ka ülekande ekraanilolevate või Eesti kanalite kaudu.
Nagu kõik töö, maksab ka kristlik teletöö. Aitäh.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri