PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast Piiblikohvikusse!
Miks peaksime aitama
ja osalema teiste eludes?
Ning mida Piibel selle kohta räägib?
Sellest vestleme täna ajalehe Uusi Tie toimetaja ja teoloogi Mari Turusega.
Tere tulemast! - Aitäh.
Oled elus korduvalt osalenud
vabatahtlikuna praktilises aitamistöös. Miks?
Olen selle ilmselt kodust pärinud.
Tulen maalt, kus naabrite abi ja talgud
oli täiesti iseenesestmõistetav.
Mäletan hea näitena ühtesid jõulusid.
Olime sõbrad perega,
kus ühel vanematest oli probleeme vaimse tervisega
ja neil polnud kellelgi jaksu jõule korraldada.
Vanemad küsisid idee mõttes,
et kuidas saaks neile jõulumeeleolu tuua?
Sellest sai terve pere ühine projekt. Isa tegeles praega,
ema tegi karpe ja ühiselt küpsetasime massiliselt piparkooke.
Oli nii pidulik ja tore, kui saime pagasniku toitu täis pakkida,
ja isa viis selle kohale.
Ma ei mäleta täna üldse, mis jõulukinke ma ise tookord sain.
Kuid mäletan seda sündmust. Sellest jäi hea tunne.
Nii et see pärineb paljuski sealt.
Oma usu põhjal ja teoloogina oled tutvunud Piibliga.
Mida Piibel selle kohta õpetab?
Piibel on vaestest tulvil.
Piibel räägib ülihästi ja praktiliselt,
kuidas peaksime suhtuma vaestesse
ja ühiskonna äärekihtidesse.
Motiiviks kõige selle aitamise juures on jõuline sõnum,
et Jumal ilmutab end orbude isana.
Seda esineb juba Vanas Testamendis korduvalt:
"Olen leskede ja orbude ja võõramaalaste Jumal.
Kohe meenub, et see, kuidas neid kohtleme,
tähendab Jumala omade kohtlemist.
Jah. Ja Jeesus jätkab seda Uues Testamendis.
Piibel on selles väga rikas.
Näiteks Jeremija raamatu 9. peatükis on minu meelest võimas koht.
"Ärgu kiidelgu tark oma tarkusest, ärgu kiidelgu vägev oma vägevusest,
ärgu kiidelgu rikas oma rikkusest,
vaid kes kiitleb, kiidelgu sellest, et ta on arukas ja tunneb mind,
et mina olen Issand, kes teeb head, õigust ja õiglust maal.
Sest seesugused asjad on mu meele järgi,
ütleb Issand." Jr 9:23-24
Ustavuse ja õigluse teod.
Kui mõelda Vana Testamendi maailmale,
oli su olukord üsna vilets, kui olid lesk, orb või võõramaalane.
See tähendas automaatselt, et olid üsna vaene.
Prohvetid kuulutasid pidevalt näiteks seda:
"Kohtunikud! Mõistke kohut õiglaselt!
Mitte selle järgi, kellel on mõjuvõimu või suur rahakott.
Mõistke kohut õigesti!"
See tähendas, et ka nende viletsate ja vähemusse sattunute asja
tuli ajada sama tuliselt kui tolle oma,
kellele kuulus küla uhkeim maja.
See on minu meelest huvitav.
Ja see, kuidas Vanas Testamendis õhutati vaeseid aitama.
Märkasin kolme asja,
mida võiks kasvõi kohe Soomes rakendada.
Seal öeldakse, et lase vaesel end ise aidata.
Moosese seadus keelab järelnoppimise.
See tähendab, et nii viinapuuistandustes kui põllul
ei tohi viimaseid riismeid korjata.
Need tuli jätta vaestele.
Ja ise aktiivsed olles võisid vaesed oma olukorda leevendada.
Igal kolmandal aastal koguti kümnis.
Kümnis jagati leviitide,
leskede, orbude ja võõraste aitamiseks.
See oli otsene abi.
Kolmandaks - kui korraldasid peo,
ei tohtinud unustada vaeseid kutsuda.
Piiblis on terviklik ja tark arusaam
elu ääremaadele sattunu aitamiseks.
Ta vajab konkreetset abi. Kui on nälg, tuleb süüa anda.
Samas vajab ta ka väärikustunnet. Siin aitab oma virkuse motiveerimine,
ja see, kui kogukonda kutsutakse, nii et sa pole kuskil mingi heidik.
Seda viimast mõtet peole kutsumise kohta
kasutab ka Jeesus, kui ütleb, et ära kutsu ainult rikkaid ja sõpru,
vaid mine kutsu inimesi tänavalt. Ka Jumal teeb seda.
Jah. Olen osalenud mõne aasta
inimkaubanduse vastu võitlevas ühenduses "Valo".
Oleme minu kodulinnas Lahtis teinud teavitustööd
erootikapoodides ja Tai massaaži salongide naistöötajate seas.
Mulle tundub, et olen õppinud seal tänaval Jeesuse kohta rohkem
kui kogu teoloogiateaduskonnas kokku.
Seal saavad Jeesuse südamelöögid
ja äsjatsiteeritule sarnanevad ütlemised eriti elavaks.
Olime kord ühe naise ukse taga,
kellega olime juba varem tutvunud ja korduvalt vestelnud.
Ta sai ühe vestluse ajal sügavalt puudutatud,
kui koges, et on nii paha naine, kuna teeb selliseid asju, ja teab seda.
Üks tiimiliige ütles:
"Kui meie kuningas Jeesus oli maa peal,
veetis Ta aega sinusarnaste naistega."
Too tailanna murdus. Tai naised ei tohi nutta.
Tal võttis kaua aega, enne kui ta end koguda suutis.
Möödus kolm kuud ja olime taas tema ukse taga.
Vestlesime ja küsisime,
kas võiksime vahel kohtuda ka väljaspool tema kodu.
"Kas tuleksid vahel meiega kohvile või sööma või midagi sellist?"
Taas samasugune reaktsioon. Ta murdus täiesti
ja võttis pool minutit, enne kui ta suutis midagi öelda.
Esimene küsimus oli:
"Kas julgeksite näidata end minusarnase naise seltsis?"
Jeesus tegi seda oma eluajal
ja Teda kritiseeriti selle eest.
Religioossed tegelased küsisid:
"Mis seltskonnas sa liigud?"
Ta andis inimväärikuse kõigile.
Jah. Naine oli kohtumisest nii elevil,
et saime tiimiga samal õhtul kokku,
uurisime graafikuid ja otsustasime, et peame seda kiiresti tegema.
Samal nädalal oli tiimil vaba õhtu neljapäeval.
Leppisimegi neljapäevaks kokku. Kui tolle naisega kohtusime,
küsis too naine: "Kust te teadsite, et täna on mu sünnipäev?"
Siis tuli meile kõigile nutt peale, sest mõistsime,
et see oli Jeesuse poolt tellimustööna valmistatud armastussõnum temale.
"Tean, mida sa teed ja kus sa oled, kuid näen sind,
ja tahan väljendada sulle oma armastust nii,
et saad selle vastu võtta ja mõista, et see on sulle."
Uues Testamendis minnakse nii kaugele,
et nad lausa eraldavad mõned inimesed diakooniatööle,
täisajaga teisi aitama ja toetama. Paljud ei tea,
et Uues Testamendis kuulutatakse Jeesust jõuliselt ja innukalt,
kuid lisaks öeldakse ka,
et on vaja neid, kes aitaksid toidujagamises ja muus sellises.
Nad tegid niivõrd palju hoolekandetööd.
Arvan, et algkoguduse ajal ja esimestel sajanditel
olid vajadused tohutud. Inimelu oli väga habras.
Ei eksisteerinud samasuguseid ühiskondlikke tugisüsteeme
nagu meil siin Põhjamaades täna.
Kui abikaasa suri, oli see tohutu katastroof,
sest kadus sissetulek ja toimetulek polnud garanteeritud.
Vajadusi kindlasti piisas.
Samas mõtisklesin selle üle,
milline see algkoguduse seltskond võis olla.
Paulus meenutab Korintlaste kirjas,
et nende seas polnud palju kõrgest soost ja mõjuvõimsaid isikuid.
Tundub, et vajadusi piisas ka koguduse siseringis.
Algkristlased olid selle poolest ülimalt tuntud.
Tegelikult hakkasid inimesed selle mõjul kristlusest huvituma.
Nad tegid võimatuid asju.
Kui mõnes piirkonnas puhkes mõni nakkushaigus või katk,
siis kõik teised põgenesid,
kristlased aga jäid haigeid hooldama.
See on täiesti mõistetamatu!
Kuid usun, et see kaastunne tulvas otse Jeesuse õpetustest ja eeskujust.
Jeesus ju puudutas pidalitõbist ja tervendas.
Jeesus õpetas: "Kui olin haige, käisite mind külastamas;
kui olin vanglas või koduta või näljas või janus, te toitsite mind."
Need sõnad jäid kindlasti usklikele meelde. Tõepoolest!
Kristus samastub kannatajatega.
Kui tahan osutada armastust Kristusele, võin osutada seda neile.
Kas võib olla, et tänapäeval nood subkultuurid eralduvad niivõrd,
et me ei märkagi endi seas kannatust?
Rääkisid kord Valo tööga seoses,
et üks naine istus kuskil teki sees, sest tal polnud midagi muud,
ja ta istus kuskil Soomes, mingis korteris sellises olukorras.
Ta oli välismaalane ega osanud keelt. Me ei mõtle tavaliselt,
et meie seas on neid, kes kannatavad ja keda on ära kasutatud.
kes on inimkaubandusohvrid jms. Soomes! Täna!
Jah. Vajame tõesti mingit äratamist.
Mina ärkasin inimkaubanduse suhtes,
kui olin ajalehes Uusi Tie abitöötaja.
Palusid mul ilmselt ühe raamatu läbi lugeda ja sellest kirjutada.
See oli Gary Haugeni raamat "Viattomina vietellyt" aastal 2006.
Mäletan, kuidas nutsin ja lugesin.
Raamat räägib lastega kaubitsemisest Kagu-Aasias,
kes müüakse seksiärisse. Seda oli kohutav lugeda.
Kõhklesin hetkeks. Olin arvanud, et orjandus lõppes 19. sajandil.
Raamatust sain kõrvakiilu: "Siin see on! Üldse pole lõppenud!"
See raputas mind sügavalt, nii et otsustasin midagi teha.
Inimestel on erinevad teemad. On hea vahel raputatud saada
ning samas avada silmi ja vaadata täpsemalt,
milline su kodulinn välja näeb ja milliseid inimesi seal kohtab.
Siis on hea hakata palvetama. Sellest tasub liikvele minna -
palvetada nende inimeste ja asjade eest, mis südamele tulevad.
Ja kui võimalik, leida seltskond, kellega saab ühiselt aidata.
Tihti on viletsus ja vajadused nii suured,
et kui siis üksi sõtta minna, ilma palve ja tiimita,
väsid üsna ruttu ära.
Keegi võib öelda, et tema annid ei sobi kuidagi antud valdkonda.
Nad ei suuda või ei saa seda ühel või teisel põhjusel teha.
Inimkaubanduse kõrval on ka teisi aitamisvõimalusi.
Muidugi. Seda mõtlesingi,
et tasub silmad avada ja ringi vaadata.
Soomes on igasugust häda.
Meil on palju üksindust, lausa epideemia.
See puudutab lapsi, vanureid ja tööealisi.
Kes meist ei saaks olla sõber
või vähemalt käituda sõbralikult vahete-vahel mõne üksiku naabriga.
Seda me ikka suudame.
Siinkohal mainisid massiivset probleemi.
Vestlesin ühe diakonissiga,
kes rääkis, et küpsetab midagi alati, kui ühe isikuga kohtuma läheb,
sest tolle proua juures ei käi kedagi teist.
Lapsed elavad kaugel ja sõpru pole.
Too diakoniss oli tema ainus inimene ja sõber, kes tal väljast külas käis.
Üksindusprobleem on Soomes täiesti uskumatud mõõtmed võtnud.
Jah. - Aga esineb ka väljakutseid. Vaatleme mõningaid.
Üks on selline, et öeldakse: "Jah, teil on õigus. Viletsust piisab.
Seda on nii palju, et ma ei suuda sellega tegeleda.
Tundub mõttetu, kui lähen üht inimest vaatama,
aga eksisteerib veel kümme tuhat, keda keegi ei külasta."
Tekib masendus ja jõuetustunne.
Inimkaubanduses arvatakse olevat liikvel
ca 200 000 inimest ainuüksi Euroopas.
See on miljardiäri. Mõned müüvad isegi oma lapsi.
Kurjuse ja kannatuse tsunami võib olla nii suur,
et isegi kristlane võib masenduda ning tõdeda, et ta on liiga väike
ja tema panus ei aita. Mida ütled?
Sedasama, mida juba ütlesin. Tasub palvetada.
Palvest lähevad asjad liikvele.
Mulle tundub, et küll palve ja armastus ühiselt vahendid leiavad.
Asume TV7 stuudios Sörnäises.
Nurga taga asus minu tudengipõlves
kodutute päevakodu Roheline Oaas.
Seal oli üsna problemaatilisi uimastisõltlasi jt.
Veetsin oma reeded seal nende tänavainimestega.
Vahel mõtlesin küll, kas sel mingit mõtet on.
"Olen 20. eluaastais noorik
ning nood on vanad ja kortsus ja tegelikult ma kardan neid.
Mida ma siin enda arust teen?" Palvetasin selle pärast nädalaid.
"Mis mu ülesanne siin on?"
Käisin kõndimas ja palvetasin
ning sain selge mõtte -
kaneelisaiake.
Mõtlesin selle üle veidi. Miks kaneelisaiake?
Me ju saame pagaritöökojast annetusena leiba ja saiakesi.
Aga mõtlesin: "Hea küll. Proovin."
Järgmisel reedel pakkisin küpsetusmaterjali kotti,
läksin Oaasi väikesesse kööki ja hakkasin nisutainast tegema.
Mis juhtus?
Neid hulkureid hakkas ükshaaval sinna kööki tulema,
kui mina tainast sõtkusin ja saiu küpsetasin.
Mäletan, kuidas ise väikesena, kui ema saiu küpsetas,
tainast maitsta tahtsin.
See kaneelisai avas südameid.
See oli mingi evangeeliumi keel, mis läbistas mitmeid soomuskihte.
Rääkisime tainasõtkumise ajal Jeesusest ja muust.
Mõistsin: Nii lihtne see oligi!
Kuid usun, et see mõte tuli Jumalalt.
Seepärast arvan, et olles silmitsi tohutute väljakutsetega,
kui neid vaatama jääme, satumegi masendusse.
Aga kui nende pärast palvetame, siis usun, et Jumal on nii loov ja hea
ning tunneb meid, teab meie võimalusi ja ressursse,
et Ta võib anda meile võtmeid neisse olukordadesse.
Mitmel mehel viis see saialõhn ilmselt mõtted tagasi lapsepõlve,
kui asjad veel hoopis teisiti olid. - Jah. Nad ütlesidki,
et hoopis teine asi oli ust avada, kui sealt saialõhn vastu tuli.
Ja tihti unustatakse,
et kui midagi aitame,
siis selle aidatava jaoks
on see terve maailm.
Ma ei pea ega saagi kõiki korraga aidata,
aga aitan seekord üht ja järgmisel korral kedagi teist.
Võtame veel ühe väljakutse.
Paljud ütlevad: "Jah, tahaks aidata,
aga mu enda elu on hetkel, või juba kaua nii raske olnud
ja suuri väljakutseid täis, abielus, peres, enda või töötusega,
nii et ma vaevu suudan nendega hakkama saada.
Seega tundub täiesti võimatu, et jaksaksin liikvele minna."
On sul mõni julgustav sõna? - Mul on selle suhtes kaks perspektiivi.
Esiteks, väga tihti on nii,
et andes saadakse.
Kui lähtuda sellest, et seda tehakse palves ja koos tiimiga,
mitte ei kanta vaid oma õlgadel,
tullakse teenimisreisilt tihti koju värskendatuna.
See lihtsalt on nii.
Teisest perspektiivist - see, mis mul toona võimalik oli,
kui olin vallaline tudeng ja graafikud olid paindlikumad,
ei toimi enam nüüd kiiret pereema elu elades.
Olen isegi pidanud sellele mõtlema
ja tunnen, et olen kohas,
kus ühelt poolt on soov elada teenivat elustiili,
kuid samas on vajadus seada tervislikke piire
ja tundmus, et minust ei piisa, ning soov mugavuste järele.
Selle kõigega peabki maadlema ja otsima, mille jaoks praegu aeg on.
Räägime veel veidi rahast.
Rääkisid äsja palvest, mis on kõige lähteallikas,
ja praktilisest aitamisest.
Kuid mida on võimalik rahaliselt teha?
Kui mul pole palju raha, võib keegi öelda,
kas on võimalik midagi aitamiseks ära teha ka väikese rahaga?
Armastus leiab võimalused.
Oleme käinud Valos naistepäeval naistele lilli viimas.
Nende jaoks täiesti vapustav kogemus.
Võimas meenutus sellest, et keegi näeb neid veel inimesena,
ja mitte objektina.
Roos. Ei midagi rohkemat. See pole kallis, kuid žest loeb.
Või mõni üksildane naaber, kelle juures kedagi ei käi.
Kes ei saa ühtki jõulukinki. - Just.
Kuidas on lood sellisega? Olen ka ise olnud abivajaja.
1990. a-il elati mu lapsepõlveperes mitu aastat äärmiselt kitsalt,
sest oli töötust, üks vanemaist läks õppima
ja raha oli äärmiselt vähe.
Mäletan, kui sõber kutsus Vuokattisse suusatama.
Lubati maksta toidu ja majutuse eest,
kuid liftipiletid pidi ise maksma.
See oli juba paras ülesanne - leida raha piletiteks.
Lisaks polnud mul sobivat riietust, nii et see tundus võimatu.
Olin visa. Õmblesin endale ise kombekad.
Ema töökaaslane laenas mulle suusavarustuse,
ja kuskilt leidsid mu vanemad raha, et kord elus Vuokattisse pääseksin.
See tähendas mulle nii palju!
Õnnistan siiani toda ema kolleegi, kes laenas need vahendid.
See ei võtnud temalt tükki küljest, kuid minu jaoks oli see maa ja ilm.
Aitamise juures olen mõelnud,
et rahasummast isegi tähtsam on see,
kuidas seda abi antakse.
Kas oleks võimalik leevendada inimeste olukordi nii,
et selle kohtumise järel tõuseb kuidagi tema väärikus.
Sest vahel võime mõtlematult anda abi nii,
et teine kogeb end seejärel veel viletsamalt.
Sellele võiks minu meelest rohkemgi mõelda.
Aitäh, Mari Turunen!
Nagu algul tõdesin, oled teoloog ja toimetaja.
Sinu värske raamat on "Pöördunud - endiste moslemite surve Soomes."
Rääkisime sellest juba ühes saates,
mille leiab Piiblikohviku arhiivist.
Räägid raamatus kristlaseks hakanud moslemitest
ja nende kogemustest ning sellest, kuidas saaksime selles aidata.
Aitäh meenutamast, et Jumal on maailma suurim aitaja
ja meid on kutsutud järgima Teda ka selles valdkonnas.
Õnnistust sinu tulevastele projektidele, mis need siis ka poleks! - Aitäh.
Palju õnnistust ja kõike head teilegi, vaatajad!
Kindlasti leiab oma ümbruskonnast mingi asja või isiku,
kelle elus sind on kutsutud roositooja olema.
Õnnistatud nädalat! Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Tere, olen Leif Nummela ja teen Piiblikohviku saadet.
Nii selle kui teiste kristlike saadete tegemine maksab raha.
Kui need on sind õnnistanud, võid osaleda nende toetamises,
näiteks helistades TV7 Eesti annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 euri.
Võid teha ka ülekande ekraanilolevate või Eesti kanalite kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri