PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast Piiblikohvikusse!
Täna räägime kristluse keskmest
ehk Jeesusest, Tema unikaalsusest,
ja väljakutsetest, mis sellele esitatakse.
Kuidas kristlust ja seda, et see on unikaalne ja tõde,
tänapäeval proovile pannakse?
Minuga on vestlemas teoloogiadoktor Vesa Ollilainen. Tere tulemast! - Aitäh.
Oled neil teemadel Ryttyläs õpetanud ja jätkad seda tööd
ning juhid Apologeetikafoorumit,
mis igal aastal maikuus Ryttyläs usu kaitsmisega tegeleb.
Oled palju usu kaitsmise teemasse panustanud.
Enne kui väljakutsetega tegeleme,
räägi veidi, mis sind usu kaitsmise juurde tõi?
Ei meenu vist mingit selget hetke.
Seda on mitmed asjad mõjutanud.
Mu lapsepõlv möödus Rootsis. Olin 5aastane, kui pere sinna kolis.
Pärast keskkooli tulin Soome, nii et olin seal 15 aastat.
Rootsis, eriti põhi- ja keskkoolis,
olin jõuliselt silmitsi postkristliku, sekulariseerunud ühiskonnaga
kõigi selle väärtuste ja kommetega kristlusesse suhtumisel.
Tekkis vajadus suuta sellele vastata.
Jumal juhatas ilmselt nii, et leidsin algul kirjandust,
kus neid teemasid käsitleti. Leidsin, et just seda olingi otsinud.
Kristluses pole asi selles, et lihtsalt kuulutame Jeesust
ja siis ütleme, et pole vahet, kas usud või ei
ja asi jääb sinnapaika.
Eksisteerib reaalsus, kus see pole ainult väide, vaid tõde.
Kui mõelda Jeesuse unikaalsusele, mida täna käsitleme,
pole see üksnes infopakett Jumala ja tegelikkuse kohta,
vaid siin on panuseks Jumala tundmine.
Isiklik suhe ja osadus Temaga,
kes on tee, tõde ja elu.
See on vägev.
Faktid on kristluse poolt.
See kinnitas minu usku ja märkasin,
et see võib varustada mind tänapäeva väljakutsega tegelemiseks,
kinnitab teiste usklike usku
ja võib avada inimestele kristluse tõepärasuse ja ilu.
Sellest peale olengi seda teed käinud.
Tegime sinuga juba ühe saate,
mille leiab Piiblikohviku arhiivist.
Rääkisime Jeesuse unikaalsusest, kuid poolest tunnist jäi väheks.
Materjali on palju - Jeesuse sünd, Tema õpetus,
Tema missioon, Tema surm
ja kõik Tema isikut puudutavad omapärasused.
Kõige kulminatsiooniks on Jeesuse ihulik ülestõusmine.
See on unikaalne.
See on ainulaadne selle poolest,
et kui Jeesus surnuist üles tõusis, erines Tema ihu Laatsaruse omast.
See erines juba enne surma.
Piibel õpetab, et Jeesuse ülestõusmine on uudsevili.
See on kindel märk sellest, et lõpp on käes.
Kõikide ülestõusmine on käes. See kõlab veidralt,
kuna sellest on möödunud 2000 aastat,
aga Jumala aja perspektiiv erineb veidi meie omast.
Igal juhul näitab Jeesuse ülestõusmine meile,
milline muutus ja lootus ootab neid, kes Temasse usuvad.
Ta ei ärata ellu mitte ainult siin maailmas,
langenud, patust rikutud reaalsuses
ning patuses ja pattu langenud ihus, vaid see kõik muudetakse.
Siin on seegi perspektiiv, et Jeesuse ülestõusmine
on Jumala avalik kuulutus kõigile, et Tema on selle mehe poolt.
Kui see mees ütleb ja teeb selliseid asju sellise tähendusega
ja Jumal Ta surnuist üles äratab,
siis miks peaks Ta Tema surnuist üles äratama, kui Ta valetab
ja pole seda ega tee seda?
Ta äratab surnuist üles, näitamaks, et Jeesus on seda kõike.
Seepärast rääkisid Peetrus ja algkristlased Jeesuse ülestõusmisest,
kuna nad on selle tunnistajad, et Jumal äratas Ta surnuist üles.
See on teatud mõttes otsustav kaart.
Juudi kuulajale oli see ülitähtis, kuna Jeesuse väitel oli Ta Messias,
täidab Jumala tõotused ja on tulnud Jumala juurest.
Seejärel löödi Ta risti ja riputati puu külge.
Vana Testamendi järgi on selline isik Jumalast neetud
ja Jumal ei taha temast midagi teada.
Sa ei hakka järgima isiku õpetust ega võta tõsiselt Ta järgijate õpetust,
kui Ta on Jumalast neetud. See oleks vale-Messias.
See oleks suur eksitus ja öeldaks: Ära seda teed küll mine! Uks lukku!
Aga kui Jumal Ta surnuist äratab, tuleb arusaamist revideerida:
Kuidas saab Jumalast neetu olla Jumalast õnnistatud?
Kuid on fakt, et Ta on surnuist tõusnud ja haud on tühi. Ta on ilmunud.
Sel juhul peame võtma tõena kõike, mis sa ütlesid.
Kui aga Jeesusele vastu paneme, paneme vastu Jumalale.
Kui Jeesus, kes on ühelt poolt äärmiselt alandlik,
väidab enda kohta pööraseid asju,
nagu näiteks: "Olen tulnud Jumala juurest
ja teie kõigi üle mõistetakse kohut, kui ma kord tagasi tulen.
Teie üle mõistetakse kohut minu ees."
"Mina olen Jumal," ütleb Ta mitmel moel.
Kui selline isik sureb ja surnuks jääb,
siis võib ju igasugu asju väita.
Aga kui Ta surnuist üles ärkab, oleme silmitsi faktiga,
et vaid Jumal võib surnuist äratada.
Sel juhul Jumal kinnitab kogu Jeesuse õpetust.
Muidu Jumal ju petaks meid ja me ei saaks enam millestki aru.
Maailm on täis inimesi, kes väidavad igasuguseid asju.
See ei saa niisama jääda. Üks väidab üht ja teine teist.
Keda me siis uskuda otsustame? Valime siit kuskilt kellegi. Selle.
See ei tööta nii. See oleks veider lähenemine.
Võime seda muidugi teha, aga see oleks umbes sama
nagu rongirööpail seisev inimene läheneva rongi ees,
kes mõtleb, et see on illusioon
ja rongi pole tegelikult olemas. "See on vaid paberist
ja mina olen nii vastupidav, et kokkupõrkel ei juhtu midagi."
Võime kõigi väidete vahel valida, aga vale valik või hävinguni viia.
Nii et tasub täpsem olla ja leida õige lähenemine.
Kust sa seda tead? Jeesuse puhul on see ülestõusmine.
See, et Jumal Ta surnuist äratas kinnitab ja rõhutab seda.
See kinnitab kogu Tema elu.
Asun nüüd nende väljakutsete juurde, mida usu suhtes heidetakse.
Palun võimalikult lühidaid vastuseid,
kuigi need on põrutavad küsimused.
Kuulutame kristlastena ainulaadset kristlust ja Kristust,
kuid ka vastuväited on vahel karmid. Mõned väidavad,
et kogu religioossus ja religioon on täiesti asjatu.
"Sellega pole midagi teha. Saab ka ilma hakkama."
Väga lühidalt neile küll vastata ei saa, aga proovin.
Elame sekulariseerunud ühiskonnas,
mida juhib tugevalt müüt,
et kui vabaneme usu ahelaist,
ebausust ja religioossusest üldse,
leiame vabaduse ja õnne ning ühiskond areneb paremaks,
mida rohkem suudame vabaneda sellistest koormatest.
Seal, kus religioonil on vähem ruumi, kus see on eraasi ega mõjuta elusid,
saab teha ühiskonnas mõistlikke, ratsionaalseid otsuseid.
Selline sekularismi müüt näeb religiooni tühise ussjätkena.
"Noh, see võib ju kedagi aidata, ja võime seda ehk lubada,"
aga et see inimesele märkimisväärselt kasulik oleks,
on nende meelest võimatu.
Sekularismi üks põhiprobleeme on selles, et inimene on religioosne.
Religioonist ei pääse kuhugi. Inimkonna ajaloos
on ateistlik mõtlemine teatud mõttes marginaalne.
Usku kasutuks pidav nägemus
kuulub sekulariseerunud liberaalsete väärtustega lääneriiklase juurde.
See on tugevalt seotud teatud aja ja teatud kultuuriga.
Võiks öelda, et see on etnotsentrism,
mis rõhutab ühe inimgrupi nägemust ja see sõidab teistest üle.
Sekulariseerunud lääneriikide ajaloos on see erandlik juhtum.
Väidaksin, et 50 aasta pärast näeme, kuidas see on kadunud
ja see oli üksik välgatus inimkonna ajaloos, mis möödus.
Religioonide eest ei pääse.
Asi on pigem selles, kuidas ma neisse suhtun.
Teine siit lähtuv joon on see, et iga inimene usub mingit jumalat.
Iga inimene ehitab endale alati mingisuguse jumala.
Ta toetub kas oma mainele, teadusele, edule
või rahale või mis iganes kujule, millest jumal tehakse,
siis tuleb küsida, milline neist on ainus tõeline Jumal.
Kõik satuvad silmitsi ka samade küsimustega.
Nad avastavad end siit planeedilt,
elavad ja õpivad, kus see asub jne.
Siis tekivad küsimused: Millest on kõik alanud?
Miks ma siin olen? Kas elul on mõte? Kas elu jätkub surma järel?
Kui ta kristluse ära põlgab ja ütleb, et ei vaja seda,
peab ta ikkagi vastama küsimustele, millele kristlus vastab.
Ta peab vastama kannatuse probleemile:
Mida teha kogu maailma kannatusega?
Kui lähtuda sellest, et kõik on vaid aineline reaalsus,
pead ütlema, et see on ainult sinu kogemus.
See ainult tundub paha, tegelikult see pole nii.
Kui ütled, et see on tõesti halb,
oleme vastamisi moraalse mõistega, mis pole aineline.
Siis pead ütlema, et lisaks ainelisele eksisteerib ka muud.
See mitte üksnes ei tundu paha, vaid tõesti ongi seda.
Kui sul on tõeline mõõt, küsitakse, kust see tuleb ja kes selle andis.
Moraalselt head elu võib elada ilma Jumalata,
kuid vundamenti sellele heale elule sa panna ei saa.
Võid öelda kellelegi, et sul on kahju, kui ta gaasitab surnuks miljon inimest
ega päästa selle asemel viit miljonit vaest,
kuid lõpuks pole vahet, kuna ühtset mõõdupuud pole.
Sekularism annab inimesele eluks väga õhukese varustuse,
Mulle tundub, et vähesed suudavad sellega elada.
Kui Jumal kuulutatakse surnuks ja kasutuks,
pole sellega ehitatud maa peale mingit unelmaühiskonda, vaid põrgu.
Kristlus võib olla teie vastus, aga see teeb palju halba.
See on ehk argument, mille eest ei pääse,
sest igal ajal on kristlasi, kes teevad halba.
See on tõsi. Peame seda möönma.
Kuid kas see muudab kristluse asjatuks? - Teatud mõttes ei,
kuna kristluse sõnumiks pole: Teeme sust parema inimese.
Kristluse sõnumiks on see, et Jumal päästab sind su pattudest.
Kui pattu poleks, ei saaks olla päästetavaid inimesi.
Kristluse sõnum muutub vajalikuks neile, kes on süüdi vales.
Seepärast on kirikud vahel täis sobimatuna näivaid inimesi,
kes pole kellegi meelest head.
Kuid sõnum pole: Tee endast nende printsiipide abil parem inimene.
Sõnum on selles, et Jumal on Jeesuses teinud kõik sinu eest
ja andnud selle sulle kingiks oma armust usu kaudu Kristusesse.
See on midagi muud. Paneme kristluse valesse vormi,
kui ütleme, et kuna kristlased on teinud nii palju halba,
tuleb sellest loobuda. Kristluse sõnum pole hüveline elu.
Kristluse sõnum on Kristus.
Sel juhul peame nägema sedagi,
et kui hülgame kristluse seetõttu,
et kristlased teevad usu nimel nii palju halba,
peame kõrvaldama kõik usundid ja maailmavaated,
sest neist kõigist leiab inimesi, kes teevad halba
ja nende maailmavaade on halvategemisega kuidagi seotud.
Siis tuleks kogu laud puhtaks lüüa.
Asi pole niivõrd selles, kas maailmas on mõne usundi raames halbu inimesi,
vaid millist materjali annavad usundid või maailmavaated,
tegelemaks faktiga, et inimene on halb ja mida selle suhtes ette võtta.
Kristluse vastus inimese kurjusele
või kui mõelda halba tegevatele kristlastele,
siis pole nad piisavalt Kristuse sarnased.
Asi pole selles, kas oled vähem või rohkem kristlane.
Vaata rohkem sellele, kuidas Jeesus elas ja tegutses
ning järgi Tema eeskuju.
Kui seda rakendatakse, vähendab see inimlikku kurjust.
Siis ei püüta teha ristiretki ja muud, vaid võetakse tõsiselt Tema õpetust.
Siis on kristluse sõnum selles,
et üleastumised on tõelised ja need saab Jeesuse nimel andeks.
Ja kui need antakse andeks, annab Jumal evangeeliumi kaudu
motivatsiooni ja tahtmise teistsuguseks eluks.
Usu tagajärjeks on head viljad.
Need pole küll kõige tuum, kuid need järgnevad tõelisele usule.
Võib küsida, kas teistes usundites või maailmavaadetes on midagi sellist?
Kui mõelda ilmalikule ühiskonnale, mis Jumalast mööda läheb,
siis kas see suudab vastata inimese langenud olemusele
või peab selle eest põgenema. Sest kui see olemas on,
kaob kogu vundament hea ühiskonna ehitamiseks,
kuna iga inimene on iseenesest deemon
ehk suudab seda kõike hävitada ja teebki seda.
Sa ei saa ehitadagi paremat ühiskonda,
vaid üksnes teistsuguse ühiskonna, mis suudab eelmisest erinevat halba,
kuna inimeses on suur potentsiaal teha häid asju,
kuid ka suur potentsiaal teha valesti. Tehnika liigub edasi,
mis tähendab, et inimene suudab varasemast rohkem halba teha.
Kuidas see lahendada? Kas sellele on vastuseid?
Mulle näib, et pole.
Olen siinkohal alati mõelnud, et see on nagu kaheterane mõõk.
Seda, kes mõõgaga kristlust sihib, tabab selle mõõga teine tera.
Sest, kui mõelda, siis aususe mõttes,
arvestades kõigi nõiajahtide ja ususõdadega,
pole kristlus kaugeltki nii palju tapnud kui ateism või islam.
Vaadake kasvõi kommunismi musta raamatut,
mis dokumenteerib 100 mln inimese tapmise ateistliku kommunismi nimel.
Kui keegi ütleb: Jah, need olid diktaatorid,
kes seda ära kasutasid, siis samamoodi on neid ka Kristuses,
ja nagu ütlesid, polnud nad Kristuse sarnased.
Aga kui ringi pöörata ja head vilja vaadata,
siis kas keegi suudab võistelda Kristuse eeskuju ja sellega,
mida ristisurm ja Jeesuse elu on konkreetselt head korda saatnud
algusest peale - lapse ja naise positsioon, haridus,
diakoonia ja igasugune heategevus.
Jeesuse nimel on tehtud mõõtmatult palju head.
Siin jõuame lahendamatu dilemmani
või punkti, millega peab kohtuma sekularist,
ehk Jumalat marginaliseeriv või eitav isik,
kes elab sekulaarses ühiskonnas ja põlgab ära kristluse.
Ta võib lähtuda sellest, et kristlased on palju head teinud.
Ta lähtub asistest väärtustest -
seal kus on kristlased, tehakse palju head.
Jäägu see siis sinna. Aga asja mõte on selles,
et tagurlikuks ja pimedasse keskaega kuuluvaks väidetud sõnum
surmast ja surnuist ülestõusnud Kristusest, jumal-inimesest,
on ajendmootoriks kõigile nendele asjadele.
See motiveerib tänagi inimesi minema väga vaestesse maadesse
tegema tööd, mille eest nad ei saa iial inimlikust vaatevinklist tulusat tasu,
mida nad selle eest vääriksid.
Nad ohverdavad oma karjääri siin, jätavad sugulased, sõbrad
ja kõik siinsed turvavõrgud, tervishoiu ja materiaalsed hüved.
Ajaloo vältel on seda jätkuvalt toimunud.
Selle võti ja seletav faktor peitub just selles sõnumis,
kuid sa ei saa lahutada evangeeliumi tuuma nende tööst.
Pead võtma kas mõlemad või ei kumbagi.
Vaatame üht ülimodernset lauset, mida kristluse
ja Jeesuse unikaalsuse suhtes kuuleb.
Kristluse sõnum tundub halvana.
Tekib halb tunne, kui sind patuseks nimetatakse.
ja kohtumõistmisest räägitakse. Mis sa sellest arvad?
Taustal on indiviidikeskne hedonistlik mõtlemine,
et elu peab olema mugav ja pean saama, mida tahan
ning mul on õigus valida usunditest ja religioonidest
just mulle meeldivad tükid.
Selles on osaline tõde,
et on palju asju, mida saame ja suudame iseseisvalt lahendada
Oleks ju veider, kui poes,
näiteks Soome suurimas toidupoes
oleks riiulitel vaid 1-protsendilist piima.
Kui see oleks ainu saadaolev asi, oleks see väga veider.
Samas on tõsi seegi, et tegelikkuses
ei saa sa väga paljudes asjades ainult mugavat ja toredat valida.
Kui mõelda kasvõi vanema rollile laste suhtes,
siis üks kasvatamise põhiprintsiipe on õpetada lapsi tegema asju,
mis on õiged, mitte neid, mis on mugavad.
Kõige mugavam oleks kümme tundi teleka ees vedeleda,
kuid see pole tingimata õige. Vahel pead tegema valikuid,
mis on vastuolus su mugavussoovi ja isekusega.
Küpse täiskasvanuea juurde käib alati oskus vaos hoida oma impulsse
ning kontrollida oma mina-kesksust, himusid ja tahtmisi jms,
ning arvestada selle asemel teistega. See on täiesti selge.
Me ei saa nii elada, ilma et ühiskond hävineks.
Lisaks võib hedonismi vaadata sellestki vaatenurgast,
et maailm loobib meile pidevalt näkku viletsaid asju,
mille järgi me automaatselt joondume. Teame, et see on vältimatu.
Võtame lihtsa näite. Lähed hambaarstile
ja ta ütleb, et sul on hambas auk
Peaksime hulluks, kui keegi ütleks:
"Minu hambaarst ei räägi mulle selliseid koledaid uudiseid."
Ma ei taha kuulda.
"Minu hambaarst räägib mulle alati häid uudiseid."
"Mul on õigus elule, kus .."
Kui sobitada siia tänapäeva retoorikat,
siis mõistame, et see oleks rumal.
Pead aktsepteerima viletsat fakti, et see maksab raha ja teeb haiget,
kui hambaarst su hamba parandab
ja loobud antud hetkel oma mugavusest ja vabadusest,
kuid sellele järgneb suurem vabadus
fakti näol, et su närimisriistad on korras ja suudad süüa
ning sa ei pea selle hamba pärast rohkem valu kannatama.
Selles reaalsuses elame pidevalt, et piirame oma vabadust ja isekust,
sihiga saavutada midagi suuremat ja tähtsamat.
Evangeeliumi ja kristluse sõnum ongi selles,
et kui loobud iseendast, paned ennast kõrvale
ja lased Kristusel oma elu kese olla, saavutad tõelise vabaduse.
See ei tundu mugav, kuid see on tähtsaim asi su elus.
Kui seda edasi arendada, siis lõpuks jõuab asi selleni,
et kui otsid oma elus mugavust ja naudingut, siis kaotad selle kõik.
See on vaid hetkeline, pinnapealne, mööduv
ja selline, mis jätab sulle tühja tunde.
Kui oled endaga aus, siis märkad seda.
Aga kui võtad tõena Piibli sõnumit Jeesusest
ning tunnistad, et Ta on sinu Issand ja Päästja
ja hakkad Teda järgima, leiad sa sellel teel õnne.
Sel teel leiad sa helguse,
mida see maailm ei suuda iial anda.
Mitte tingimata siin elus, kuid hiljemalt igavikus ootab ees faas,
kus pole pattu, surma ega kannatust,
ega midagi, mis viiks meid eemale kõigest meeldivusest,
mis lähtub igavesti Jeesusega olemisest.
Kui nõustun hambaoperatsiooni või millegi muu ebamugavaga,
saavutan midagi palju paremat. Ja kui otsin tõde nii,
et välistan kõik, mis on ebameeldiv või mida ma kuulda ei taha,
leian väga vähe tõde ja palju eksitust.
Tarkuse algus on tihti faktide tunnistamine,
nagu üks Soome endine president kunagi ütles.
See kehtib suuremas mastaabis ka religiooni ja Jeesuse puhul.
Piibli diagnoos on väga karm.
Kurjuse reaalsus on meie südames ja me ei pääse selle eest kuhugi.
See lahutab meid Jumalast ja viib hukatusse.
Ravim võib kõlada karmilt - Jeesus suri meie pattude eest.
Kuid see on vastus.
Aitäh, Vesa Ollilainen, et vastasid saates küsimustele.
Sinu viimane raamat on "Imed ja ultrakarismaatilisus",
kus mõtiskled selle üle, mis on Jeesus ja evangeelium
ning mis on tähtis hingehoiu perspektiivist,
kui vaatled imede, armuandide
ja muu sellise kohta kristlase elus.
Väga hea raamatl
Õnnistust sinu ellu! - Aitäh! Samad sõnad.
Õnnistust teilegi, head vaatajad!
Ärgem tõrjugem kristlust ka siis,
kui Jumal räägib meile asju, mida me ei tahaks kuulda -
meeleparandusest, pöördumisest jms. Ta teeb seda heal eesmärgil.
Ta tahab rääkida, et Jeesus maksis meie pattude eest.
Õnnistatud nädalat! Kohtumiseni nädala pärast!
Igasugune teletöö maksab. Nii ka kristlik teletöö.
Kui saated on sind õnnistanud,
kas kaaluksid selle töö jaoks annetamist?
Võid helistada TV7 Eesti annetustelefonil 900 1777.
Võid teha ka ülekande ekraanilolevate või Eesti kanalite kaudu.
Kõne hind on 7 euri.
Aitäh kristlikku teletööd toetamast! Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri