PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast Piiblikohvikusse!
Seekord räägime sellest,
mis on kristluses kesksemaist keskseim -
Jeesusest ja sellest,
kuidas Jeesus on täiesti unikaalne.
Teoloogiadoktor Vesa Ollilainen, tere tulemast! - Aitäh.
Oled üks Soome tuntumaid apologeete
ja juhatad Ryttyläs unikaalset apologeetikaseminari.
Räägi veidi, millal see toimub ja mis on järgmine teema.
See on nädalalõpuüritus
nimega Apoloogiafoorum,
mis toimub igal aastal
ja käsitleb alati mõnd aktuaalset teemat.
Tänavu 21.-22. aprillil on teemaks "Imeliselt kohutav tehnoloogia".
Arutame seda, kuidas tehnoloogia on kasulik ja abiks,
kuid samas seda, millist maailmavaadet see toodab
ja mida teha massiivse tehnoloogia- või nutitelefonisõltuvusega,
mis meie ühiskonda vaevab.
Mõtleme, kuidas kristlastena sellesse kõigesse suhtuda.
Hea teema, kui mõelda,
et kõik kasutavad tänapäeval mobiiltelefoni, süle- ja tahvelarvutit.
See on väga aktuaalne ja tähtis,
kuna peaksime kristlastena oskama valvel olla,
mitte viimaseima ja uusimaga kohe kaasa minema.
Võiks korraks peatuda, paar sammu tagasi astuda
ning vaadelda neid võimalusi ja tehnoloogiad
ning küsida, kas uusim on alati tingimata parim.
Kas see toetab kristlust
või kuidas see mingeid väärtusi toetab või nõrgendab.
Peaksime sellest teadlikud olema
ja sellest lähtuvalt tehnoloogiasse suhtuma,
muidu viib see vool meid kaasa.
Ja väidaksin, et sellele mõtlemata
viib see meie usul jalad alt.
See toimub siis Ryttyläs, kus õpetad
ja kus on erinevaid õppesuundi.
Sina juhid apologeetikaosakonda. Mis see on?
See on üks Rahvaülikooli 5-6st fakulteedist,
kus õpitakse seda, mis on kristlus
ja kuidas seda kaitsta post-kristlikul, sekulariseerunud ajastul,
kus selles kaheldakse ja seda küsitavaks muudetakse.
Kuidas elada evangeeliumist?
Kuidas saab see iga päev meie jõu allikaks olla?
Terviklik õpetussuund, mis annab nii teavet kui oskusi
ning kinnitab ja vormib meie südame hoiakuid.
Sobib igas vanuses inimestele.
Ryttyläs on ka ainulaadne võimalus
kellel tahes tulla soodsalt 2-4 päeva kestvale lühikursusele,
ja kuulata õpetust näiteks Roomlaste või Efeslaste kirja teemal.
See on Soomes väga ainulaadne võimalus.
Igaüks võib võtta 2-3 vaba päeva ja terve päeva Piiblit õppida.
Jah. Kui vaadata meie õppesuundade graafikuid,
siis oleme ehitanud lühikesi tervikuid, mis kõik on osa tervest õppesuunast,
kuid avatud ka väljastpoolt tulijaile,
nii et võib tulla kolmeks päevaks õppima ntks Apostlite tegusid
või Galaatlaste kirja
või viieks päevaks misjoni ajalugu ja muid piibellikke misjoniteemasid
või ülevaadet usundite maailmast, nagu mis on islam jne.
Vastavalt oma huvile ja võimalustele ning hinnad pole peadpööritavad.
Nii et tasub mõelda. - Suurepärane.
Aga nüüd räägime sinuga Jeesusest ja tema unikaalsusest.
Kirjutad sel teemal uut raamatut. Mitu raamatut sul juba on?
Ma ei tea. Mitte eriti palju. - Kümmekond.
Läheneme vist kümnele.
Sinu järgmine raamat räägib Jeesuse unikaalsusest.
Oleme kõik teatud mõttes unikaalsed.
Minu sõrmejäljed ja DNA on ainulaadsed.
Aga mida mõtleme, kui räägime Jeesuse unikaalsusest?
Jeesuse unikaalsusest rääkides ...
Üks põhjus, miks sellest kirjutan,
on seetõttu, et Jeesuse unikaalsus on küsitavaks muudetud.
Teiseks, pakutav Jeesuse ainulaadsus pole tingimata keskseim
ehk see, mille poolest Ta tegelikult unikaalne on.
Võiks öelda, et see,
kas Jeesuse unikaalsus on unikaalseim,
omab meie usu jaoks otsustavat tähtsust.
Kui Jeesus on inimene nagu meie, pole see kõige hullem,
aga kui ta on ka patune nagu meie,
tähendab see Piibli valguses, et meie pääste on metsas.
See peab olema midagi,
mis Teda meist eristab ja Ta ainulaadseks teeb.
Nii võime evangeeliumi äärel uurida, milline Jeesus on ja mida Ta tegi,
ning näha, kuidas Tema unikaalsus esile tõuseb.
Millised on selle eriomadused
ja kuidas need mosaiigitükid kokku panduna välja näevad
ja Tema unikaalsust rõhutavad.
Need ei muuda seda arusaamatuks.
Jeesus pole midagi, mida on võimatu mõista
ja mis oleks meile võõras,
aga Tema unikaalsus puudutab ja peatab meid.
See aitab meil mõista,
et peame lahendama oma suhte Jeesusega.
Kui Ta tõesti on niimoodi unikaalne,
siis teen elu suurima vea, kui Talle selja keeran.
Mainisid juba üht viisi, mille poolest Jeesus unikaalne on.
Ta on patuta.
Millise tahes vaimse juhi või religiooni rajaja me ka ei võtaks,
või mõne teise inimese maailma ajaloost,
siis pole raske leida tema elust midagi,
mille põhjal võib öelda, et ta polnud täiuslik, vaid patune.
Ta kas eksis või ütles midagi valesti
või ilmnes patt tema elus kuidagi teisti.
Ei ole sellist ema Teresat, kuigi temagi oli patune.
Pole kedagi teist, kes oleks patuta.
See on täiesti vapustav, et Jeesus võis kõigi ees püsti tõusta
ja öelda: "Kes teist saab mind üheski patus süüdistada?"
See viib meid kristluse tuuma juurde, kui mõelda sellele,
millised on teised õpetajad ja inimesed maailmas.
Tema on patuta, meie oleme patused.
Kuid maailm on täis erinevaid õpetajaid ja filosoofe,
kes õpetavad häid asju.
Paljud Jeesuse õpetatud asjad on üldmõistetavad ja puudutavad kõiki
ning selles pole midagi erilist usulises mõttes,
Jeesus kinnitab Kümmet käsku ja see puudutab kõiki inimesi.
Austa oma isa ja ema. Ära riku abielu. Ära varasta.
Ja mõttemaailma vallas: Ära himusta.
Ära himusta teise abikaasat ja varandust.
Neid asju õpetavad meile teisedki moraaliõpetajad.
Kristluses pole asi selles, et meist tehtaks moraalselt head.
See pole eetiline süsteem, mis käsib teatud asju teha,
et sinust parem inimene saaks, ja siis pääsed taevasse.
Piibli tuumaks on sõnum sellest, et Jumal tuleb päästma patust inimest.
Ta arvestab inimese endale kõlbavaks ehk teeb ta õigeks
Kristuse surma ja ülestõusmise tõttu.
Ta lepitab meie patu, maksab meie võlad,
lunastab meid vabaks patu, kuradi ja surma orjusest
ning kingib meile igavese elu.
Kui tuumaks on see, siis mõistame, miks on tähtis, et Jeesus on patuta.
Patune inimene ei saa teha muud,
kui püüda lepitada oma patte ja üritada seda võlga maksta.
Kui meie võlg on astronoomiline ehk meie eksimus Jumala vastu suur,
oleme ära teeninud suurima võimaliku karistuse ehk igavese hukatuse.
Selle eest on vaja mingit inimlikust suuremat makset.
Vajame Jumalat, kes selle maksab,
kuid vajame esindajaks ka inimest, kes selle meie eest maksab.
Inkarnatsioon ehk Jumala inimeseks saamine,
kus Tema, kes on puhas, püha ja patuta,
tuleb siia langenud maailma ja võtab inimliku kuju,
on vastus sellele konkreetsele probleemile.
Kristlus pole eetiline moraalisüsteem paremaks inimeseks saamiseks,
vaid kuidas Jumal päästab patuse. See on täiesti teine asi.
Kas selleks, et meid esindada,
peab Jeesus inimene olema?
Ta peab olema üks meist.
Aga veel esindada meid nii,
et Ta kannab kogu maailma inimeste kõik patud -
seda ei suuda ükski tavaline inimene, kes on ainult inimene.
Selleks peab olema Jumal. Vaja on Jumal-inimest üheaegselt.
Ühes isikus peab olema nii inimlik kui jumalik loomus,
mis on ainulaadselt ühendatud Jeesuses, nii et Ta saab olla lepitaja.
Jah. Täpselt nii. Isegi veel enam.
Vajame inimest, kes sureb meie eest patu palga surma.
Aga Jumal on määratluselt surematu. Ta ei saa surra.
Ta ei saa seda teed minna. Seepärast peab Ta saama inimeseks.
Ta pidi saama inimeseks. Sõna peab saama lihaks,
et Ta saaks ka surra jumal-inimesena meie eest.
Et pääste oleks võimalik, peab Jumal saama inimeseks.
Inkarnatsioon on vältimatu eeldus.
Kui mõelda kõigele, milles Jeesus on ainulaadne,
ja peaks selle taandama ühele asjale,
on esimene ilmselt inkarnatsioon ja teine ehk ülestõusmine.
Ilma inkarnatsioonita pole midagi. - Ehk in karne, 'lihas tulemine',
ongi inkarnatsioon e lihaks saamine.
Kui veel mõelda Jeesuse ainulaadsele teole,
annab see värvi ka kogu Tema missioonile.
Tema missioon on ainulaadne.
Inimesed ei sünni siia kogu maailma patte lepitama.
Jeesus sündis siia ja ütles:
Olen tulnud lepitama, lunastama, päästma.
Ta oli algusest peale see, kellest evangelistid rääkisid:
"Tema nimi on Jeesus
ja Ta lunastab mu rahva nende pattudest."
Jeesus ütleb ühes kohas jüngritele, kui neil tekkis vaidlus selle üle,
kes on kuningriigis tähtis ja kes keda käsutab, et see ei käi nii.
"Kui keegi tahab teie seas suur olla, peab ta olema kõigi teenija."
See läheb liikvele altpoolt.
Teiste teenimine ennast teistest alamaks tegemine
on õige juhtimisviis ja -meetod.
Jeesus ütles: "Inimese Poeg ei tulnud, et Teda teenitaks, vaid teenima."
Jeesus seab end jüngritele eeskujuks.
Kui loeme evangeeliumi, on Jeesus meile mitmeti eeskujuks.
Peaksime suhtuma tõesse, ligimesse, sõpradesse ja vaenlastesse
samamoodi nagu Tema. nagu ka Jumala sõnasse jne.
Jeesus jätkas: Inimese Poeg ei tulnud, et teda teenitaks, vaid teenima
ja andma oma elu lunahinnaks kõigi eest."
Siinkohal peavad jüngrid ja me kõik käed alistudes üles tõstma:
"Seda me küll ei suuda."
Võin anda oma elu kellegi eest.
Võin nõustuda surema mõne teise inimese pärast.
Kuid minu surmast ei piisa maksuks kogu inimkonna pattude eest
või isegi ühe inimese pattude eest.
Parimal juhul võin kujutleda, et edendan sellega mingit oma asja.
Selles suhtes pole Jeesus ainult eeskuju,
vaid asendaja, Lepitaja.
Jeesus kasutas sõna 'lunastus' ja see on seotud Vana Testamendiga.
Jeesuse õpetuse üks peamisi mõtteid on see,
et Ta tuli täitma Vana Testamendi tõotusi.
Käes on tõotuste täitumise aeg.
Nüüd teostub see, mis on tõotatud.
On Jumal, kes on lubanud aidata oma rahvast ja kogu inimkonda,
kuna tuli langemine ja madu kõik hävitas.
Lootusetus seisus inimkond ei suuda midagi teha.
Kui kõik on hästi ja me vaid rikume selle,
kas suudame siis midagi paremini?
Me ei suuda isegi paremasse olukorda pääseda, kui hea halvaks muudame.
Kuidas suudaksime siis halvast paremasse pääseda?
Tõenäoliselt satume veel hullemasse seisu.
Mida selles kaoses ja hädas teha? Jumal lubab aidata.
Kõik Vana Testamendi tõotused viitavad tuleviku suunas,
kus Jumal tuleb oma rahvale appi keset nende häda.
Jeesus ütleb, et see toimub Tema kaudu.
See juhtub nii, et Ta lunastab rahva selle pattudest.
Vana Testamendi ohvritalitused viitavad, et kord tuleb lõplik ohver.
Jesaja raamatus räägitakse Issanda kannatavast sulasest,
kes viiakse tapmisele nagu tall.
Kui teha üks lõbus kõrvalpõige, siis Vana Testament õpetab,
et Jumalale lähenetakse looma-, mitte inimohvriga.
Seda õppis Abraham, kui tahtis ohverdada oma Poja
ja Moosese seadus keelab inimohvrid. Ja Jesaja 53 ütleb,
et Jumala sulane tapetakse kui tall meie, patuste eest.
Mitte lammas, vaid nii nagu lammas.
See on tekst mida ei mõisteta.
On mingi ainus, unikaalne ohver, kes pole loom, vaid inimene,
ja mitte üksnes inimene, vaid Issanda kannatav sulane,
kel on selgelt Issanda Vaim ja Jumala omadused.
Ta pole ainult inimene.
Temas on ka midagi muud, enamat kui inimestes.
See isik tapetakse, et oleks üleastumiste andeksandmine.
Ka Jeesuse surm on ainulaadne.
Seda näeb eriliselt selles,
mida ei panda alati tähele
Matteuse, Markuse ja Luukase evangeeliumide puhul.
Tavaliselt, kui kirjutatakse inimese elulugu,
räägib see palju lapsepõlvest, tegudest ja saavutustest
ning seejärel mainib põgusalt surma.
Evangeeliumides räägib kolmandik tekstist
Jeesuse surmast!
See oleks otsekui kõige kesksem. Lapsepõlvest ei räägita eriti midagi,
kõik keskendub Tema surmale ja lõpuks tõuseb Ta surnuist üles.
Jeesus sündis siia, et surra.
Meie sünnime siia ja peame surema.
See on vältimatu lõpppunkt. Aga keegi meist üldiselt ei taotle seda
ja kui keegi seda taotleb, siis arvame, et tal on mingi probleem
või ta on enesehävituslik.
Võime seda kuidagi mõista ehk kontekstis,
kus keegi läheb sõjas oma kodumaad kaitsma.
Kuid ta ei lähe sinnagi kohe surema,
vaid võitlusse, kus võib juhtuda, et ta peab kalleima hinna maksma.
Jeesuse puhul Ta sündis siia ja oli algusest peale kasvades teadlik,
et Ta tuli siia surema. Kõik viitab sellele.
Iga Jeesuse samm viis Kolgata poole.
Kõik, kogu Tema Mäejutlus viitab sellele,
et Ta mitte üksnes ei täida seda, mida Mäejutlus nõuab,
vaid sureb nende eest, kes ei suuda seal nõutavat.
Kõik oma võrdumid räägib Ta seepärast,
et küsiksime, kes suudab teha võrdumites sisalduvast palju enamat.
Ta mitte ainult ei kanna lammast koju, vaid päästab patuse;
Ta ei maksa lihtsalt mingit rahavõlga, vaid maksab patuvõla.
Ta ei lähe lihtsalt otsima mingit poega, kes on kuskile perifeeriasse kadunud,
vaid otsib üles mässulise patuse, kes on teel põrgusse.
Nii viitavad need ristile. Ka Jeesuse imeteod viitavad sellele.
See mees jagab igapäevast leiba, aga kes meile igavest leiba annab?
Ta tervendab haiged, aga kes tervendab patu haiguse?
Ta äratab Laatsaruse surnuist,
kuid too elab ikka langenud maailmas langenud inimesena.
Kas keegi võib äratada nii, et tegelikkus muutuks
ja mu ihu poleks enam surelik. Kõik see viib risti suunas.
Kõike tuleb näha selle valguses.
Jeesus liigub risti suunas. Ta teab seda.
Markuse evangeelium on selles suhtes põnev.
See jaguneb otsekui kaheks.
Esimene pool räägib Jeesuse avaliku teenistuse algusest.
Juhtub palju asju - tuleb rahvast, tehakse imesid, haiged paranevad,
deemonid lähevad välja, toidetakse näljaseid
ja kõnnitakse vee peal.
Kui kõik tähelepanu on Temal, ütleb Jeesus:
"Minu ülesanne on minna Jeruusalemma,
kus Inimese Poeg peab kannatama, surema
ja kolmandal päeval üles tõusma." Jeerusalemmas ei toimunud ühtki imet
vaid see, mille pärast Ta tegelikult tuli.
Tähelepanu oli sellel isikul: Mida Ta järgmiseks teeb?
Siis Ta tegi seda, milleks Ta tegelikult tuli,
mis tõenäoliselt üllatas kõiki. Miks Ta teeb midagi nii arulagedat?
See on tõeline suur tegu ja suurim ime,
et Jumal tuleb meie võlgu maksma.
Tal pole selleks mingit vajadust või põhjust.
See oli jüngritele veidi raske.
Neil oli raske mõista ja aktsepteerida, et nende Issand ja Päästja,
kelle pärast nad olid jätnud kõik ja Teda järgima hakanud;
kelle imesid nad imetlesid, nagu ka Teda järgiva rahva suurust,
ning et ta oli naiivselt öeldes lahe ja dünaamiline.
Ja siis hakkas Jeesus pidevalt rääkima,
et peab Jeruusalemma minema,
Ta antakse kirjatundjate ja teiste kätte ning Ta peab surema.
Jüngrid ei tahtnud seda kuulda ja aktsepteerida.
Ühel juhul läks Peetrus isegi nii kaugele, et ütles uskumatult:
"Jumal hoidku selle eest, et Sa sureksid!"
Teoloogia päästest ja Jumalast ei saanud rohkem segaduses olla,
kui tol hetkel Peetruse peas.
Peaksime nimelt palvetama, et Jumal hoiaks meid just nii,
et läheks sinna ristile, kuna see on meie ainus lootus.
Peetrus mõtles vastupidi.
Aga tõsiselt rääkides,
Peetruse ja jüngrite kiindumus nähtavasse, edukasse ja saluuti
ning laineharjal kündmisesse, ajaloo tegemisse, võitmisse,
vallutamisse ja saavutamisse toidab inimese ego
ning usku iseendasse.
Täielikult on unustatud patu tõelisus.
Nähtava, edu ja saavutuste kõrval on vaja midagi muud.
See on raske, kuna see tähendab, et kõik mida ehitame,
on lõpuks sama hästi kui tühine, kui seda konkreetset asja ei juhtu.
Ka Jeesuse elu oleks olnud tühine,
kui Ta poleks läinud ristile ja teostanud ülesannet,
mille Jumal oli Talle määranud. Tema on lepitaja, kes maksab patud.
Keegi poleks päästetud saanud.
Seepärast ei loetleta usutunnistuses eriti palju Jeesuse üksikuid imesid.
Kui mõtleme Apostellikule usutunnistusele,
ei räägita seal Tema imedest, võrdumitest
või Jumala riigi kuulutamisest jms.
Seal loetletakse ajaloolisi fakte, mis on päästeajaloos kesksed.
Ta saadi Pühast Vaimust, toodi ilmale neitsi Maarjast - inkarnatsioon.
Ta tuli veatuna meie eest maailma, Jumal sai inimeseks,
kannatas Pontius Pilatuse all meie eest, löödi risti meie eest.
Suri süütuna süüdlaste eest.
Suri, maeti, läks alla surmavalda, tõusis kolmandal päeval surnuist.
Kõik keskendub neile asjadele,
sest kogu Jeesuse tegevus ja Piibel viitavad neile ja see on see,
millele toetudes me kas seisame või langeme Jumala ees.
Kui tuleme viimsepäeval Jeesuse ette
ja ütleme, et tegime suuri imesid, ajasime välja kurje vaime,
siis Mäejutluses ütles Jeesus, et see olukord tulebki ja Ta ütleb:
"Minge ära, te ülekohtutegijad. Ma ei tunne teid."
See on üsna karm. Kuidas see võimalik on?
See on võimalik seepärast,
et on unustatud, mille poolest Jeesus unikaalne on.
Terve kristluse keskmes
on Jeesuse sooritatud lepitus.
Ta lepitab meid Jumalaga, kuna oleme patustena Jumala viha all.
Tänu Temale võime andeks saada.
See on unikaalne selle poolest, et Ta võib meid päästa.
Kuid see pole veel kõik. Kui ütled, et Ta lepitab meie patud,
vastab see tõele ka täna.
Jeesuse unikaalne päästetöö
on meie igapäevase kristliku elu loovutamatu alus
ning keskus ja allikas.
Kristlase elus pole olukorda, kus ta saaks öelda,
et see kõik on iseenesest mõistetav ja ta teab neid.
Et nüüd võib need unustada ja minna olulise juurde.
Nüüd keskendume paastule, palvele või koguduse ehitamisele, teenimisele.
Need pole tähtsusetud asjad.
Jeesus ja Uus Testament õpetavad neid
ja peame neid kaaluma ning neid Piibli järgi õigesti õpetama.
Iga kord, kui ütleme, et tuleb ristist edasi minna,
tähendab see soome keeles ristist eemaldumist.
Kristlase liikumine peab pidevalt tagasi risti juurde viima.
Sest evangeelium,
sõnum unikaalsest Jeesusest, on Jumala vägi.
Jumala arm kasvatab meid hülgama jumalakartmatust
ja elama jumalakartlikult, nagu Paulus Tiituse kirjas kirjutab.
See, mis meid tõeliselt muuta võib ja on meie igapäevane jõuvaru,
on andeksandmine.
Sellest poolest me siinses elus ei vabane.
Me langeme, eksime ja oleme süüdi patus
ning vajame andeksandmist.
Jeesus tuli just selleks, mitte rääkima, kuidas head elu elada,
vaid kuidas patud andeks saad. - Aitäh, Vesa Ollilainen.
Saateaeg sai Jeesuse unikaalsusest rääkides otsa.
Poolest tunnist selleks ei piisa. Ta on täiesti ainulaadne!
Kirjutad sellest raamatut,
kuid enne seda kirjutasid "Imed ja radikaalne karismaatilisus,"
kus arutled, milline koht sellel usuelus on või pole.
See on hingehoiu suunitlusega raamat,
kus sa ei eita mingit Jumala tööd,
vaid püüad näidata, et kõige tuumaks on evangeelium ja Kristus.
Aitäh. Õnnistust raamatute kirjutamiseks ja tööks!
Aitäh, head vaatajad!
Mitte kuhugi risti juurest! Rist on tuum ja süda.
Risti poole. See on meie alus.
Õnnistatud nädalat! Kohtumiseni Piiblikohvikus!
Igasugune teletöö maksab. Nii ka kristlik teletöö.
Kui saated on sind õnnistanud,
kas kaaluksid selle töö jaoks annetamist?
Võid helistada TV7 Eesti annetustelefonil 900 1777.
Võid teha ka ülekande ekraanilolevate või Eesti kanalite kaudu.
Kõne hind on 7 euri.
Aitäh kristlikku teletööd toetamast! Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri