PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on mul külas Marja-Kaarina Marttila,
kes on teoloog ja koolitab immigrante.
Tegime sinuga kunagi saate mindfulnessi teemal.
See on saanud erandlikult palju positiivset tagasisidet.
Kordame täna veidi, mis see on,
ning räägime sellega seoses kristluse ja Piibli nägemusest inimese suhtes.
Alustame definitsioonist. Mis on mindfulness?
Mindfulness on teadlik kohalolu ja selle harrastamine
ning igapäevane mediteerimine.
Näiteks võetakse kaks 20-minutilist mindfulness-hetke päevas,
kus keskendutakse oma keha ja hingamise kuulamisele,
võidakse vaadelda ükshaaval tundmusi terves kehas
ning aktsepteeritakse ja tunnistatakse neid.
Kuid neid ei mõisteta hukka ega kritiseerita.
Selle eesmärgiks on stressi ja valu kontrollimine
või keskendumisvõime parandamine.
Rääkisin toona,
et sellistel mediteerimisharjutustel on tugevad budistlikud juured.
Olin ligi 10 aastat Aasias misjonitööl.
Tutvusin seal budismi mediteerimistehnikatega,
kuna see kuulus kultuuri juurde.
Soome saabudes märkasin, et see on siin laialdaselt levinud.
Nende kuvand inimesest erineb siiski meie piibellikust pildist.
On huvitav,
et me siin Soomes ja Läänes oleme väga tihti avatud millelegi uuele
ja isegi ei küsi, mis selle taustaks on või mis nägemus sellel asjal on.
Tahaksin õhutada meid olema veidi kriitilisemad ja ettevaatlikumad,
muidu võtame tänapäeval vastu peaaegu ükskõik mida.
Jah. Võib-olla ka sellepärast, et me ei tunne enam Piibli inimest.
Meil pole enam nö aparaati, millega seda hinnata.
Piibli tundmine on viletsam.
Kui satutakse tõsisesse stressi
või ollakse raskes eluetapis,
on paljud kristlased mindfulnessist abi otsinud.
Oleme unustanud, et Jeesuski ütleb:
"Tulge minu juurde kõik, kes olete koormatud ja vaevatud
ja mina annan teile hingamise."
Lahenduse võiks leida osaduse otsimisest teiste kristlastega,
ja koos palvetamisest, vaikimisest ja ajaveetmisest piiblisõna ääres.
Arvan, et abi oleks ka oma graafiku ratsionaalsest revideerimisest.
Kui kõike toimub liiga palju,
ei tule lahendus tingimata mindfulnessi meditatsioonist,
vaid probleemiga tegelemisest.
Elus toimub korraga liiga palju ja on liiga palju nõudmisi.
Meenub üks prohvetisõna Vanast Testamendist.
Ta ütleb Iisraeli rahvale:
"Te olete hüljanud minu, elava vee allika
ja kaevanud endale kaeve, mis ei pea vett."
On hüljatud hea ja oma, mis on juba olemas,
ja otsitud asemele midagi, mis ei pea vastu.
Räägime veidi mindfulnessi taustal olevast inimese nägemusest,
mis lähtub budismist.
Milline on selle inimesekäsitlus?
Õiges, traditsioonilises budismis ei eksisteeri jumalat.
See on ateistlik religioon.
Nii pole budismis ka mõtet inimese loomisest
või algusest.
Kogu maailm ja olev on pidevas liikumises,
reinkarnatsiooni protsessis
ja inimese probleem on selles,
et ta peab end mingi hetkega seotud isikuks.
Tegelikult õpetab budism, et meis on teadvus,
mis on reinkarnatsiooni protsessis
ja teadvus võib avalduda ihulikult inimeses või loomas.
Budism austab igasugust elu ja soosib taimetoitlust.
Sel juhul on inimese probleem selles,
et ta takerdub oma individuaalsusse
ning teistesse inimestesse oma elus ja soovidesse, ootustesse.
Inimene tahab midagi, ei saa seda, tekivad pettumused, kurbus, kaotused.
Nagu buda Sidharta Gautama õpetas, on elu kannatamine.
Kannatus johtub sellest, et inimesel on elujanu.
Ta arvab, et see on kuidagi üksikisikuga seotud.
Lahendada võib inimene selle probleemi mediteerimisega.
Mongoolia laama-budismis juhendab sind laama,
kes õpetab sulle budismi põhialuseid.
Taotletakse inimese vabanemist individuaalsusest
ja et ta kogeks end osakesena universumist.
Universumis eksisteerinud teadvus on minus ihulikult avaldunud,
kuid lahkub taas
ja nii püütakse käesolevas elus järgida püha, 8-osalist teed
ehk üritatakse elada õigesti. Seda nimetatakse karmaks.
Et elus oleks rohkem õiget ja head, kui seda, mis on valesti tehtud.
Inimest juhib väidetavalt see karma seadus.
Sel juhul on probleemiks teadmatus. See, et sa ei tea seda.
Probleem on teadmatuses
ja pääsemine probleemist on oma olukorra teadvustamine.
See oleks nagu iseenda ise päästmise õpetus.
Nii võib öelda küll.
Budismis keskendutakse paljuski iseendale.
Mahajana budismis, mida Mongoolias nägin,
võib teine valgustatud inimene, buda tähendabki valgustatut,
sind sel teel aidata.
Püütakse vabaneda sellest,
et me ei jääks indiviididena kinni asjadesse,
mis meid siin elus seovad.
Taotletakse vabanemist, meele tühjendamist
ja mediteerimise abil sellisesse seisu jõudmist,
kus me pole enam milleski kinni.
Peaksin end seega ise päästma ja muutma,
või kristlikus keeles pühitsema.
Jah. Nii võib öelda küll.
Võrdleme seda kristliku inimeseõpetusega.
Kristlik õpetus algab loomisest.
Inimene on loodud Jumala näo järele.
Mida see üldmõttes tähendab?
Teoloogid on seda palju arutanud, kuid siin kontekstis rõhutaksin,
et inimene loodi osadusse oma Loojaga
ja osadusse teiste inimestega.
See on algusest peale nii olnud.
Inimene vastutas oma Looja ees.
Jumal ei seadnud palju piiranguid,
kuid ühest puust ei tohtinud paradiisis süüa.
Seal tekkis piir Looja ja loodu vahele.
Kristliku nägemuse juures näeb kohe alguses,
et olen selle Jumala ees vastutav.
Ma pole autonoomne
ja iseenda peremees selles mõttes,
et minust kõrgemal kedagi pole.
Mul on Jumal, kes on mind loonud ja kellelt olen kogu elu saanud.
Peaksin Talle elu eest tänulik olema
ja vastutan Tema ees, kuidas ma seda kasutan.
Ka kõik hea, mis meil on, tuleb Temalt.
Jumal Loojana hoiab kõike alal.
Meie oleme loodud.
Meil on loodud olemus.
See tähendab, et meid on seatud Tema loodusse
seda kultiveerima ja kaitsma. Meil on siin ülesanded.
See vastutus on osaliselt ka ülesandega seotud.
Peame valitsema Jumala loodut nii,
et see säilib, jääb ellu
ja inimesed suudaksid siin koos elada.
Kui loomisest edasi minna, kohtume elu seadusega.
Jumal andis juhised, kuidas peaksime elama.
Kristlikus inimkäsitluses on tähtis ka see,
et me pole suutnud selle järgi elada.
See on esimene suur erinevus.
Mindfulnessi taustaks olevas budismis
püüad sa hävitada oma isikupära
ja vabaneda oma individuaalsusest.
Kristluses on vastupidi - sind on loodud isikuks ja indiviidiks.
Jumal on andnud teatud annid ja teatud isikupära.
Täpselt. - Suur erinevus.
See on ehk üks suurimaid erinevusi.
Kui räägime hiljem selle probleemi lahendusest,
siis siin see erinevus just ongi. Meid on loodud isikuteks.
Jumal ise kõnetab meid. Kui mõtleme psalmidele,
on see, kuidas Jumal ja inimene teineteist kõnetavad, dialoog.
Meid on loodud sellises suhtes elama.
Teine suur vahe, mida kohe näeb,
on see, et budismis pole mul peremeest.
Ma ei vastuta kellegi ees, kes kunagi mu üle kohut mõistab.
Vastutan peamiselt enda ees ja ehk ka ümbruskonna ees,
kuid mitte Jumala ees.
Kristluses vastutan ööpäevaringselt Jumala ees.
Osalesin Mongoolias piiblitõlketöös. Sõna 'patt' oli seal raske tõlkida.
Sellele polnud sobivat vastet,
kuna küsimust vastutusest budismis samal kujul ei esine.
Leiab erinevaid sõnu nagu 'eksitus'
ja millegi tegemine valel moel, mitte nii nagu peaks.
Ja mõned teised sõnad, mis tähendasid häbi tekitamist.
Just seetõttu, et puudub mõte Loojast ja loodust,
ja pidevalt oma Looja ees olemisest.
Oleme Looja ees ka ühiselt teiste loodutega.
Nüüd siis patuteema, mida mainisid.
Siin satub kristlus alati vastuollu teiste nägemustega.
Ainult kristlikus, piibellikus usus
eksisteerib radikaalne arusaam patust.
Patt on midagi, mis rikkus meie suhte Jumalaga.
Lisaks lõhub see sisemiselt ka mind.
Ütlesid, et seda oli raske tõlkida, kuna see mõiste puudub.
Budismis ei esine seda mingis vormis. Vastutan peamiselt enda ees.
Mindfulnessi tuumaks
on taotlus, et inimesel oleks parem olla.
Et tal oleks meelerahu.
Et ta jaksaks tööd teha ja elada oma inimsuhetes
ning leiaks endast jõuvarusid. Seda kõike mindfulness taotlebki.
Mõte on selles, et inimeses on midagi positiivset juba olemas.
Kristlikus inimkäsitluses oleme patu tõttu täiesti rikutud
ja meist ei lähtu midagi nii head, millele miskit ehitada võiks.
See kõik tuleb meist väljaspoolt.
Jumal annab selle meile oma Pojas Kristuses.
Suur vahe on selles,
kas otsida abi enda seest või väljastpoolt.
Peatume veel veidi selle taudi juures, enne kui ravimist räägime.
Patt.
Ka kristlaskonnas on alati oht ja ajaloo vältel on tulnud õpetajaid,
kes väidavad, et võid selle patu täiesti võita,
nii et enam mingit probleemi pole ja oled patust täiesti vaba.
Või on neid, kes ei pea seda eriti tõsiseks.
Kui teed nii või naa ...
ning kristlasedki rõhutavad heaolu
ja häid kogemusi.
Kuid nii jääb taud ise ravimata.
Meie suurim probleem on patust johtuv süü Jumala ees.
Kui ei mõisteta, mis patt tegelikult on,
kui see jääb vaid käitumise, kõne
ja väliselt nähtavate asjade tasemele,
näitab see oma olemuselt meis elavat Jumala-vastasust.
Keegi pole sünnist peale kristlane.
Meid tuuakse saatana võimusest üle Jumala kuningriiki ristimise kaudu
ja me saame usu anni.
Toimub muutus
ja selle kaudu võib inimene tasapisi mõista
oma patuloomust ja mis see on
ning kui suur on Kristus, kes mind sellest päästab,
andes ennast ja igavese elu.
Siin näeme suurimat erinevust.
Kristluses on kogu asja tuumaks Kristus,
kes tuleb meid päästma meie patust, millest me end ise päästa ei suuda.
Kuulutasite kindlasti seal budismi keskel Kristust.
Kas inimestel oli lihtne mõista, milleks nad Kristust vajavad?
Kui mongolil oli budistlik taust,
pidas ta Kristust üheks laamaks, kellega hakatakse koos töötama
ja sellest algab tema valgustumine, kui ta Kristusega koos töötab.
Kaasnes inimese loomupärane religioossus.
Hakkan oma elu parandama.
Hakkan meelt parandama asjus, kus olen valesti teinud.
Patu tunnistamine on raske.
Alati ei julgetagi vaadata, kui patused tegelikult ollakse.
Algfaasis näeb inimene seda ehk vähe.
Ta ei suudagi sellega silmitsi olla.
Algul on Kristus väike.
Aga kui ollakse osaduses Tema Sõnaga,
elatakse osaduses Tema armuvahenditega,
kasvab Kristus suuremaks
ja inimene hakkab nägema, millest kõigest teda vabastatud on.
Kui jälgisin paljude budismi taustaga mongolite teed Kristuse juurde
ja nende edasist usuteed,
nägin endaski seda religioossust.
See tahab meis kõigis esile tungida.
Võib-olla just see, kui raske on jääda toetuma sellele,
et kõik on juba valmis ja võime selle vastu võtta.
Kui mindfulness tungib meil siin kogudustesse ja kirikusse,
meelitab selles mõte, et saan ise midagi teha
ning kuidagi oma kristluses kasvada
ja patuta staadiumisse jõuda.
Mindfulnessis on erinev heakskiitev kohalolu.
Püütakse asjadest vabaneda nende aktsepteerimisega.
Aga süütundest inimeses ei vabaneta selle aktsepteerimisega.
See tõuseb taas ja taas esile.
Mindfulnessis on mõiste 'häirivad mõtted'.
Püütakse neist mõtetest rahunemisega teadlikuks saada,
aga kui mingi mõte pidevalt kordub,
aktsepteeritakse seda ja pannakse see kõrvale.
Kui inimest vaevab millegi pärast tõsine süütunne,
kui peres on midagi tehtud või tegemata jäetud, näiteks ...
Kui mõni ema on valesti teinud
või kogu elu pikalt vääralt käitunud suhetes lastega või mujal,
siis mitme sellise naisega Mongoolias vesteldes ütlesin,
et nad otse välja ütleksid,
mis neid minevikus kõige enam vaevab.
Näiteks laps jäeti Mongooliasse ja mindi aastaiks välismaale õppima.
See vaevas veel aastaid hiljem, et väike laps oli maha jäetud.
Nad polnud süütundest vabanenud.
Vahel kutsusin täiskasvanud lapsed ja ema sai lapselt andeks paluda,
et tolle väiksena maha jättis.
Need olid väga mõjuavaldavad süükoormast vabanemise võimalused.
Ja see ei johtunud aktsepteerimisest, vaid asja üles tunnistamisest
ja lapse andestusest vanemale.
Kas oled märganud pärast pikemalt Soomes elamist,
et siingi esineb sarnaseid asju?
Meilegi öeldakse, et tuleb elu aktsepteerida,
kuid ometi võib olla asju, mida ei tohiks aktsepteerida,
vaid tunnistada oma eksimust ja pattu.
Kohutav katkisus ja valu jääb tihti paranemata,
kuna keeldutakse sellest,
mida kristlus nimetab meeleparanduseks.
See ei tähenda iseenda parandamist,
vaid ülestunnistamist ja Jeesuselt andestuse vastuvõtmist.
Jah. Minu meelest esineb meil seda kõike samamoodi.
Küsimused võivad ehk erineda.
Kui vaadata seda ka niipidi, et kui minu vastu on eksitud,
ja peaksin seda aktsepteerima, ei tegele me tõe ja õigusega,
vaid siis võib inimene aastaid kannatada,
kui ei saa tunnistada, et see, kuidas temaga käituti, polnud õige.
See töötab mõlematpidi ega puuduta üksnes minu eksimusi.
Tõde teeb meid vabaks ja see, et asjad tunnistatakse üles.
Kui asjad valjult välja öelda, siis Piibel lubab,
et Jumal andestab kõigile, kes oma eksimused üles tunnistavad.
See on huvitav, kuna meis elab otsekui sisseehitatud vastupanu.
Me ei kipu möönma Jumala Kümne käsu olemasolu.
Asi pole vaid võitluses mingite negatiivsete mõtetega,
vaid tõsistes rikkumistes.
Olen ületanud piiri, olen üle astunud ja valesti teinud.
Ma ei peaks püüdma muule mõelda,
vaid tunnistama oma eksimust,
et saaksin Jeesuselt tõelise andestuse.
Kui räägime andeksandmisest,
siis kogu selle hinnalisest sisust
saame aru alles siis, kui mõistame,
mis meile on andestatud;
millest päästetud ja vabastatud.
Kui mõelda sellele kristluse inimkäsitluse aspektist,
siis lahendus, mis meil on pakkuda inimese probleemile, on võimas.
Piiblis on meile ilmutatud Jumala Poeg,
kes suri meie pattude pärast ristil ja tõusis üles.
Tema on võtnud karistuse, mis kuulus meile.
Siin on ehk taas üks suur erinevus.
Kristlus on selles mõttes omapärane,
et selles ei keskenduta endale, vaid Kristusele.
Kuid sel juhul saab inimene ise kõige rohkem.
See on omamoodi põnev müsteerium.
Keskendudes Kristusele, on sul endal kõige parem olla.
Jah. Siin on tõesti saladus.
Kui mõtleme veel kristlastele,
siis meilegi pakutakse pidevalt mingit ravimit
juhiste alusel 'tee nii', 'mõtle naa' jne,
mingit vaimset tehnikat, millega elus edasi jõuda.
Siin on oht, mille kohta vanad kristlased ütlesid,
et pühitsus, kasv kristlasena, on süvenev patu ja väärtuse tundmine.
Asi pole selles, et püüan end mingi tehnika abil parandada
ja midagi saavutada, vaid selles,
et mõistan sügavuti, kui palju olen Kristuses andeks saanud.
Täpselt nii. Seda ei saagi hetkega mõista.
See on kristlasena elamise,
iseendas taas ja taas pettumise ja Kristuse juurde minemise tulemus,
igapäevane meeleparandus. Saad iga päev uuesti vastu võtta,
et su patud on Kristuse pärast andeks antud.
Suvel oli mul huvitav kogemus.
Kuulasin raadiost Soome suurimat kristlikku üritust -
vanalestaadiuslaste suvist kokkutulekut,
kus Pori Jazzi piirkonnas oli kohal 80 000 inimest.
Kui patte andeks kuulutati, küsis jutlustaja lõpuks,
pärast lugematul korral kuulajaile pattude andeks kuulutamist,
kas temagi saab seda uskuda.
Mind puudutas, et ta tuli otsekui alla.
Oleme kõik kristlastena samal tasemel.
Me ei usu mingitesse pühakutesse,
vaid usume, et oleme kõik patused, ja pühad tänu Kristusele.
Mindfulness'ist vägagi erinev.
Aitäh, Marja-Kaarina, et sellest rääkisid.
Õnnistust sinu tööle immigrantidega! - Aitäh.
Aitäh, head vaatajad!
Peame alati küsima, mis on selle taga,
mida mu stressile ja ahistusele lahenduseks pakutakse.
Olgu see mindfulness või mis tahes, küsi, mis on selle taustal.
Mis õpetus see on?
Ja pidagem meeles prohveti sõnad,
et ei tohiks hüljata ainust tõelist allikat
ning kaevata auklikke kaeve,
vaid jääda Jumalasse ja Tema Sõnasse.
Õnnistatud nädalat! Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Nagu igasugune teletöö, maksab ka kristlik teletöö.
Kui kristlikud saated on sind õnnistanud,
kas võiksid kaaluda nende toetamist?
Võid helistada TV7 Eesti annetustelefonil 900 1777,
kõne hind 7 euri,
või teha ülekande ekraanil nähtavate või Eesti kanalite kaudu.
Lisa kindlasti ka viitenumber. Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri