PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on mul külas Marja-Kaarina Marttila,
kes on teoloog ja vastutab Kauniaise Piiblikolledžis
immigrantide koolitamise eest.
Nagu kõik teame, on viimastel aastatel
tulnud ka Soome palju immigrante.
Nende seas on mitmeid kristlasi.
Oled eri kontekstides rääkinud,
kuidas nad võivad meilegi ühtteist õpetada
ja meile kristlastena mitmes asjas eeskujuks olla.
Mida sa sellega mõtlesid?
Olen tutvunud mitmete kristlastest immigrantidega eri maadest.
Soome on neid tulnud nii Aafrikast kui Aasiast.
Esimene, mis mind on puudutanud, on eelkõige see,
et näiteks Aasia maadest tullakse olukorrast,
kus kristlased on elanud vähemuses
ja isegi põranda all.
Seal ei saa vabalt koguneda, vaid käiakse koos salaja kodudes.
Nad on elanud olukorras,
kus kristlaseks olemine nõuab teatud hinda.
Kristlaseks olemine läheb maksma.
Sel juhul on pühendumine sellele, mis sulle tähtis on ja mida usud,
erinev sellest, kui meie oludes,
kus kristlus on olnud põhiusuks juba pikka aega.
Oleme harjunud kristlasena kerge eluga ja isegi sellega,
et kristlaseks olemine, vähemalt vanasti, oli üsna auväärne.
Meile võib olla üsna võõras,
et satutakse surve ja rõhumise alla.
Aga kui mõelda kogu kristluse ajaloole,
pole see sugugi võõras.
Algkiriku ajal oli see vägagi tavaline.
Oled sellestki rääkinud,
kuidas algkristlased esimestel sajanditel
suure surve all elasid.
Jah. Mind hakkas huvitama algkoguduse etapp,
kui pidin tegelema kristlastega, kes tulid näiteks Iraagist,
Süüriast, Iraanist, Afganistanist, Egiptusest.
Mind hakkasid huvitama algkoguduse ajad ja kirikuisad.
Mõtlesin, kuidas suudaksin olla silmitsi olukorraga, kust nemad tulevad.
Selgelt tuleb esile algkiriku võitlus küsimusega,
et mida Jeesus tegelikult õpetas ja mis on meie usu tuum.
Liikvel oli erinevaid valeõpetusi, mida tuli piirata.
Teiseks teemaks oli see,
et ei mugandutaks ümbritseva ühiskonnaga.
Kuidas peaks kristlasena elama?
Mida õpetavad Kümme käsku?
Mis on elu seadus, mis on kasulik kõigile,
mitte ainult kristlasele vaid kogu ühiskonnale?
Algkogudus elas küsimustega,
millega on kohtunud ka praegu Soome saabuvad immigrandid.
Lisaks ehk ka jõuline kogukondlikkus.
Kui kristlased elavad põranda all riigis, kus nad on põlatud vähemus,
peavad nad ühte hoidma, üksteisele toeks olema.
Koguduse koosolekuil käimine on oluline osa kogukonnast.
Päritakse puudujate järele.
Immigrantidest kristlased hoolitsevad üksteise eest.
Kui keegi pole pühapäeval jumalateenistusel,
uuritakse, kas nad on haiged või kas on midagi juhtunud.
Nad kogunevad ka nädala sees.
Nad korraldavad spontaanseid söömaaegu,
hoolitsevad üksteise eest. Võimas kogukonnavaim.
Samamoodi oli ka algkoguduses väikeste kristlaste gruppidega,
kes kogunesid tollase Rooma riigi eri paigus.
Sealt see liikvele läks.
See on heaks eeskujuks meilegi. Meiegi peaksime rõhutama,
et kristlased pole mõeldud individualistlikult ja üksi elama,
vaid ühiselt Jumalat otsima ja jumalateenistusi pidama.
Oled sel teemal kõneldes tsiteerinud üht kirikuisa.
Chrysostomust, kel on üks üsna radikaalne tekst.
Räägi sellest.
Johannes Chrysostomus oli Konstantinoopoli piiskop
ning enne seda Antiohhias diakoniks ja karjaseks.
Võiks öelda, et tagasihoidlik õpetaja, kelle jutlused said väga kuulsaks.
Kui temast piiskop sai,
kritiseeris ta väga jõuliselt
valitseva klassi ja rikaste luksuslikku elu.
Ta meenutas Jeesuse õpetust,
et peaksime hoolitsema oma vähemate vendade eest.
Ta oli vastu ka keisri hõbekuju paigutamisele kiriku ette.
Ta avas suu ka ühiskonnas.
Ta kaotas seejärel ameti ja sattus pagendusse.
Kui ta viimast korda kogudusega kõneles, ütles ta:
"Mida peaksin kartma? Kas surma? Kristus on mu elu ja surm on võit.
Kas pagulust? Issandale kuulub maa ja kogu selle täius.
Kas varanduse riisumist? Me pole toonud siia maailma midagi
ega vii siit ka midagi kaasa.
Kui Kristus on minuga, keda peaksin kartma?"
Ta oli valmis Kristuse pärast kõigest loobuma. - Jah.
Kui ta hiljem endistele kolleegidele kirjutas,
meenutas ta neile, et kõiksugu sahkerdamised,
solvangud või vara konfiskeerimine on vaid maine
ega saa inimest lõplikult kahjustada Ta ütleb:
"On vaid üks asi, mis on tõeliselt hirmutav.
On vaid üks tõeline katsumus - see on patt."
Ta tabab naelapea pihta.
Meil pole kristlastena vaja maised jõude karta.
Meie võitlus käib vaimumaailma vürstidega.
Väga jõuline on siin põhjus, miks teda taga kiusati.
Ta sekkus monumendi teemasse,
väites, et kuninganna või keisri kuju ei tohiks olla.
Kiriku ees.
Sest Jeesus oli kristlaste jaoks ainus Issand ja Kuningas.
Nad sattusid seetõttu pidevalt probleemidesse,
et ei lasknud millelgi seda ähvardada.
Jah. Ja märkan seda ka immigrantide juures.
Nad on väga julged tunnistama oma usust Kristusesse.
Sellest rääkimine on neile loomulik.
Külastame vahel selle seltskonnaga erinevaid kirikuid.
Nad on harjunud, et nad usuvad seda
ja see on toonud nende ellu kõik,
millel vähegi mingit väärtust on. Ja nad on valmis sellest rääkima.
Üks asi mida näeme,
on et nii Chrysostomus, algkristlased kui immigrandid kogevad tihti,
et ümbritsev maailm ei toeta su usku,
vaid pead vastuvoolu ujuma, teistmoodi olema,
ja ütlema maailmale: "Ei! Ma ei järgi teie mõtlemist,
õpetusi ja ideoloogiaid, vaid Kristust ja Jumala Sõna."
Jah. Nagu varem ütlesin,
on Jeesuse järgimisel teatud hind.
Ümbritseva ühiskonna ees ei saa põhivooluga kaasa minna.
Seda võib nimetada ka demokraatiaks
või milleks tahes, mis läänemaisele kõrvale hästi kõlab.
Oma ühiskondades
peavad nad mingi asja eest üksinda seisma.
Kui mõelda tänapäevale, siis paljud ütlevad,
et kui riik midagi otsustab,
peaksime kristlastena siin Läänes seda automaatselt järgima.
Siin võib ehk esineda mingi õrn idee,
et kui enamus kuulub mingisse kirikusse või riigikirikusse,
on need kaudselt otsekui kristlaste otsused.
Sellest aga õpime uue viisi, kuidas kristlane olla.
Chrysostomusele oli piiblisõna see, mida järgida,
mitte tingimata ümbritsev kultuur ja selle seadus.
Jah. Ta rõhutas eriti seda, et piiblisõna on ainus,
millega kuradi nooli tõrjuda.
Seetõttu õhutas ta kristlasi Jumala Sõna lugema.
Kui mõelda minu kristlikele immigrantidele,
siis nende Piiblid on väga kulunud.
On näha, et neid on loetud.
Oma eluraskustes,
kuna paljud neist on vangis olnud maades, kust nad on lahkunud,
on nad sattunud olukordadesse,
kus ei jää muud üle, kui Jumala Sõnale toetuda.
Kui nad üldse on saanud Piibli alles jätta.
Siin tekib üks suurimaid vasturääkivusi.
Tänapäeval püütakse usuasju võtta veidi siit ja veidi sealt,
ja öeldakse 'minu meelest', 'minu kogemuse järgi'
ja 'mina tunnen nii',
kui kristlane peaks oma usu sisu alati Piiblist leidma. Kas pole?
Jah. Kui mõtlen meie ühiskonnale, kuhu kristlastest immigrandid tulevad,
siis just seda vasturääkivust nad kohtavadki.
Nad peaksid Soomes kodunema. Nad läbivad vastava koolituse.
Nad peaksid õppima selgeks keele, siit tööd leidma ja siia elama asuma.
Paljud neist arvavad, et tulevad kristlikku riiki.
Ja meil ongi pikk kristlik ajalugu.
Oleme saanud Jumala armust elada aastaid nii,
et rahva enamus on ristitud ja ikka veel kuulub enamus kirikusse.
Kuid paljud immigrandid küsivad, mis on soome kristlus.
Kuidas teie usute ja mõtlete? Arutame ja vestleme ja ütlen,
et sarnaselt teiega pole meilgi endiselt muud peale Jumala Sõna,
millele pühenduda ja mida ammendama peaksime.
Aga oleme hakanud kuidagi mõtlema,
et kuna enamus on mingil moel kristlik olnud,
satume eksitusse,
et enamuse arvamus peaks õige olema ja meid juhtima.
Kui mõtleme, et demokraatia on õige,
siis see ongi ju enamuse otsuste järgimine.
Kõik, millest räägime,
loob uue olukorra Soome või põhjamaa kristlasele.
Kui ollakse harjutud, et ümbritsev ühiskond toetab
ja võib usaldada, et mu lastele antav haridus
ja ühiskonnas vastuvõetavad seadused on kristliku meelsusega,
kooskõlas kristliku väärtusmaailmaga.
Aga kui hakatakse tegema otsuseid,
mis hakkavad lammutama peret või abielukäsitlust jne,
tekib täiesti uus olukord,
kus mina peaksin kristlasena teatud vastukultuuri esindama.
Jah. Mõtlengi just, et mujalt ja teisest olukorrast tulnud kristlastel
on julgus ja arusaam,
et ühiskond, kust nad on lähtunud, pole teinud kristlikke otsuseid.
Nad on pidanud elama konfliktis,
kasvatama lapsi oma kodus Piiblist lähtuvate väärtuste järgi,
mida nemad õigeks peavad,
isegi kui kõik naabrid ümberringi mõtlevad teisiti.
Nad on pidanud elama olukorras,
kus last kiusatakse koolis või laps ei pääse õppima ülikooli
ja nad on pidanud loovima ning leidma viisi,
kuidas kõigiga rahus elada, nagu Piibel õhutab.
Kristlane ei peaks naabruskonnas tüli tekitama,
kuna ei suuda teistega koostööd teha.
Nad on pidanud leidma võimalused.
Küsiksin Chrysostomusele viidates,
et mis on tõeliselt tähtis ja väärtuslik.
Isegi kui meid ühiskonnas põlatakse,
on meil igavene lootus selles, et püsime Jumala Sõnas.
Tähtis on leida tasakaal.
Kristlast pole kutsutud nö raske olema,
kes on alati kõige vastu.
Kuid on piirid, kus usk ümbritseva maailmaga kokku põrkab.
Siis peaks valima usu, Jumala Sõna ja Jumala käsud,
mitte maailma tee. - Jah.
Aga muidu peaksime olema head kodanikud, ausad, usinad
ja järgima seadusi alati, kui nad pole vastuolus usuga.
Täpselt. - Mis tähendust omab sel juhul palve?
Kas oled märganud,
et võiksime siingi oma immigrantidest vendadelt-õdedelt midagi õppida?
Üleüldse mõtlen, et nad pole saanud kristlase elu üksi elada.
Osadus teiste kristlastega, isegi kui see oleks toimunud salaja,
on olnud neile elulise tähtsusega.
Palve ning osadus Jumalaga ja teiste kristlastega palvetamine
ning seegi, et nad on näinud, kuidas palve asju mõjutab.
Kuulen isegi õpetajana tihti, kui olen haige olnud või midagi:
"Õpetaja, ma palvetan su eest."
Kuulen seda tihti ja rõõmustan, et olen nende palveis.
Nad on oma elus vastuseid saanud, kui on olnud raskes olukorras,
näiteks maalt põgenedes ja kartnud vahele jääda
või on silmitsi mingi ohuga. Nad on kohas, kus teavad,
et mingit inimlikku lahendust enam pole.
Palvetame ja jätame end Jumala hoolde.
Tema tehku oma tarkuses nagu õigeks peab.
Pean veel midagi küsima.
Teame, et immigratsiooni suhtutakse ka kriitiliselt,
seda ka kristlaste seas.
Ja on läinud isegi nii,
et Soomeski toimus kohutav terroriakt
minu sünnilinnas Turkus.
Kuidas suhtuvad need kristlased sellesse,
et nende kaasmaalased teevad vahel ka selliseid asju?
See on väga valus küsimus.
Eriti kristlasele, kes on tulnud Soome islamimaalt
ja on olnud kristlane juba oma riigis.
Iraagis näiteks on iidne kristlik kogukond.
Iraagist on Soome tulnud neid, kes olid juba seal kristlased,
kuid ka neid, kes on Soomes kristlaseks saanud ja ristitud.
Minu vestluste põhjal nendega kogevad nad,
et tegemist on usundite kokkupõrke ja sellega,
et paljudele neist maadest Läände tulevate jaoks
on siinne elu pettumuseks.
See ei lähe ootuste kohaselt liikvele ja toimub radikaliseerumine.
Nad leiavad väljapääsu negatiivsest käitumisest.
Turu sündmuste järel meenuvad mõned vestlused,
kus kaks Lähis-Idast tulnud kristlast ütlesid mulle:
"Peaksime püüdma jõuda nende mosleminoorteni,
kes pole saanud varjupaika ja ootavad rasketes oludes lahendust.
Mida saaksime teha? Peaksime püüdma nendeni jõuda."
Nad ei tule tingimata koguduse koosolekule.
Aga midagi, kus neil oleks ühine keel,
et nad saaksid suhelda araabia või farsi keeles.
Mida saaks teha? Minu meelest õige küsimus.
Kas see võiks olla mingi ühistegevus?
Kristlastest immigrandid
jagavad meiega seda muret radikaliseerumise suhtes.
Nad räägivad vahel sama keelt ja on samast rahvusest,
kuid ei jaga mingil juhul radikaalse islami nägemust,
vaid on kristlased, kes selliseid asju ei tee.
See on täiesti Piibli vastane.
Mida mõtled tuleviku suhtes,
nendeni jõudmise osas? Kas see on võimalik?
Kas sina näed, et siin on mängus Jumala käsi?
Oleme teinud neis maades sajandeid misjonitööd
väga tihti väheste tulemustega.
Äkitselt räägivad kõik,
kes islamiusuliste seas tööd teevad:
"See on uskumatu.
Kunagi pole neid nii palju kristlusse pöördunud
ja ristitud saanud kui praegu."
Just nendest maadest. - Jah.
Elame vaikses imes ega tajugi tingimata, mis toimub.
Sellega on seotud veel seegi,
et suletud riikides töötavaid Soome misjoniühendusi
tabasid karmid kärped,
kui mõned kogudused ei eraldanud neile enam endisi summasid.
Peagi pärast seda tabas Euroopat see tohutu põgenikevool
ja paljud tulijad olid just moslemid.
Näen, et Jumal tegutseb niimoodi rahvaste ajaloos.
Nüüd on need inimesed meie maal
ja võime rääkida neile vabalt Jeesusest ja neid kogudusse kutsuda.
Olen mõistnud,
et ristitud asüülitaotlejate arv ulatub Soomes juba sadadesse
ja nad on veendunud selles viisis,
kuidas neid Soomes kutsutakse, kuidas Soomes kristlased ollakse
ja neid raskes olukorras aidatakse.
Minu meelest on nad islamist küllastunud.
Taustal näib olevat valmis maapind
ja Jumala Sõna on neid kõnetanud, kui nad seda kuulsid.
Minu meelest oleme keset misjoni ajalugu.
Need on tähelepanuväärsed ajad kogu Euroopas.
Üks islami ja Lähis-Ida ekspert ütles,
et miski pole muutnud moslemeid
oma usu suhtes kriitilisemaks
kui radikaalsed moslemid ja terroriaktid.
Miljonid on hakanud küsima,
milles on asi, kui usk on seotud nii suure vihaga.
Nad on distantseerunud. Võimalik, et siin on ka head viljad.
Aga tähtsaim siin on ilmselt see,
et meie hoiaksime oma usust kinni ja julgeksime sellest rääkida.
Jah. Avameelselt ja peaksime kutsuma neid kaasa lööma
ning nende kõrval olema protsessis, kus nad siin Soomes uut elu ehitavad.
Et nad kuulevad evangeeliumi
sellises eluolukorras, on märkimisväärne.
Inimesed on vastuvõtlikumad, kui elu ei liigu tuttavais rööbastes.
Nende varasem elu möödus väga suletud ühiskonnaga islamimaal
ja sealt oli raske lahkuda. Kuid siin on nad sellest vabanenud.
Künnis kogudusse tulla on palju madalamal.
Kui kokkuvõtlikult öelda,
siis mis on suurim õpetus ja mis sind on enim kõnetanud,
kui oled seda tööd juba aastaid teinud?
Mis on kõige enam puudutanud?
Kui immigrantidele iga nädal Piiblit õpetan,
ning püüan lihtsalt soome ja inglise keeles seletada,
kui koos oma emakeelsetest Piiblitest Jumala Sõna uurime,
hämmastab mind iga kord see,
kuidas me kogu maailma kristlased Kristuses üks oleme.
Kui Jumala sõna on avatud ja uurime mingit kohta,
ei pea ma kaua seletama,
kui pärast mõnda küsimust või lugu tunneme,
et nii me kristlased mõtlemegi
ning nii Jeesus meiega räägib ja õpetab.
Ühtsustunne, isegi kui me 20st eri riigist oleme
ja ühes klassis Sõna uurime,
avaldab tohutut mõju.
See räägib ka Jumala Sõna imest ja geniaalsusest.
Piibel on kirjutatud nii,
et sama sõna sobib ka 20st eri riigist pärit inimestele
ja kõnetab kõiki, kuigi see on sündinud juudi kultuuris.
Vahel võib esineda mõningaid väikeseid tõlketeemasid,
kuid sõnum ise on täiesti selge.
Marja-Kaarina Marttila, õnnistust sinu tööle!
Edu, häid hetki ja uusi avastusi neis asjus ja selles töös!
Aitäh, head vaatajad!
Minu meelest oleks suur viga,
kui me ei mõistaks, et ajalugu juhib tihti Jumala käsi.
Ja sajaprotsendilise kindlusega selleski, et viimatised rahvavoolud
on toonud mitmeid evangeeliumi äärde,
kes on kuulnud evangeeliumi esimest korda,
saanud selle rahus vastu võtta, tulla usule ja saada ristitud.
See on suur Jumala töö, mille üle peaksime rõõmustama.
Samas peaksime ka silmad lahti hoidma
ja ametnikud oma tööd tegema.
Kuid kristlastena on meie ülesanne evangeeliumi esil hoida
ja mitte kunagi lõpetada Jeesusest tunnistamist.
Õnnistatud nädalat! Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Nagu igasugune teletöö, maksab ka kristlik teletöö.
Kui kristlikud saated on sind õnnistanud,
kas võiksid kaaluda nende toetamist?
Võid helistada TV7 Eesti telefonil 900 1777,
kõne hind 7 euri,
või teha ülekande ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
Lisa kindlasti ka viitenumber. Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri