PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna vestleme nartsissismist.
Mul on külas Mia Puolimatka. Tere tulemast! - Aitäh.
Tegime juba ühe saate
ja jätkame täna sinu uue raamatu teemal
"Nartsissism vanemluses."
Kuna meil võib olla uusi vaatajaid,
siis millega on nartsissismi puhul tegemist?
Selle kohta eksisteerib üldmõiste, kuid soovid tuua siia uue mõõtme.
Selgita veidi üldist definitsiooni ja seejärel oma vaatenurka.
Nartsissismi üldmõiste puhul
tänapäeva populariseeritud versioonis
räägitakse psüühilistest probleemidest või isiksusehäiretest.
Isegi USA presidenti seostatakse nartsissismiteemaga.
Seda on teinud näiteks mõjukad Soome psühhiaatrid.
Ole sa piiblitunnis, koguduses või kus tahes,
kõikjal räägitakse nartsissistidest.
Tundub, et neid on igal pool.
Tahtsin seda mõistet veidi värskendada
ja avada seda juurte suunas.
Tahtsin mõtiskleda ja analüüsida,
kus on nartsissimi vaimsed juured.
Kuidas see elus ilmneb
ja kuidas see peegeldub psüühilises maailmas?
Kui räägitakse näiteks põhilisest nartsissistlikust isiksushäirest,
kus inimene elab suurushullustuses, on haiglaselt kade,
talle ei meeldi inimesed, kel läheb hästi
ja kes on täiesti empaatiavõimetu,
siis mis selle taga on, kust see lähtub ja mis seos on sel süütundega.
Minu arusaama järgi,
kui räägitakse nartsissimist ja nartsissistidest,
siis oleme kõik lähteasendis nartsissistid,
kuna oleme vaimsed inimesed ja nartsissimil on vaimsed juured.
Mis on nartsissimi vaimsed juured?
Me räägime moraalsetest vastandtunnetest.
Kui tõeline moraalne tunne on alandlikkus,
kus inimene suudab ära tunda ja tunnistada oma süüd
ning elab reaalsusel põhinevas suhtes oma kurjusega,
siis nartsissism on selles, et alandlikkust hakatakse vältima.
Elame uhkuse ja enesevihkamise lõpmatus nõiaringis.
Ühelt poolt tahame end kinni püüda,
kuid samas oleme sunnitud selle reaalsuse eest endas põgenema.
See oleks nagu vangla.
Kuidas me sellisesse olukorda sattusime?
Kristluse perspektiivist saab seda seletada langemisega.
Langemine on hetk, kus inimene tegi kuriteo Jumala tahte vastu
ja tõstis oma kogemuse mitte ainult Jumala tahte kõrvale,
vaid sellest kõrgemale.
Selle tulemusel inimese vaim ja meel lõhenesid
ning tekkis teadvuse ja alateadvuse struktuur.
Algselt, enne pattulangemist,
olid teadvustatav ja teadvustamatu olemas,
kuid nad olid väga läbipaistvalt seotud.
Teadvustamatu oli pigem teadvuse raamatukogu,
kus asju säilitati.
Langemise tulemusena tekkis teadvuse juurde üks lisand,
nagu üks ussjätke,
kuigi ma ei taha võrrelda seda inimese anatoomiaga,
kuid alateadvus on inimmeeles struktuur,
mis on seotud südametunnistusega.
See on teatud mõttes nagu koobas, või must kast,
kuhu inimene ligi ei pääse.
Öeldakse, et alateadvusse ei pääse meenutamise või teadvustamise abil,
vaid tõrjumise lammutamise abil.
Tõrjumise võib lammutada üksnes Kristus.
Vaid Kristusel on selle luku jaoks võti.
Kas võiks öelda, et kui üks langemise oluline osa oli see,
et ei tahetud kuulata Jumala häält,
ei nõustutud kuuletuma Jumala sõnumile: Ära söö sellest!,
siis inimene tahtiski just eksida Jumala vastu
ja teha vastupidi Tema öeldule?
Ta kuulas pigem hingevaenlase häält, kes teda meelitas.
See kordub teatud moel tänapäeval
ka selles haiglases ja vales nartsissismis.
Tahame kuulata ennast
ja elada oma unelmates.
Me ei taha kuulata väljastpoolt tulevat Jumala kutset
pöördumisse ja pattude tunnistamisse.
Nii võib öelda küll.
Teatud mõttes õnnestus hingevaenlasel nad ära petta.
Kui iidsed valitsejad tahtsid kristlasi kiskjatele sööta,
siis mähiti nad loomanahkadesse,
et nende lõhn kiskjatele atraktiivsem oleks
ja nad inimesi ründaksid.
Samamoodi mähib hingevaenlane patu ümber pakkepaberi,
et see tervik inimese silmis parem ja armsam välja näeks.
Kuid minu nägemuse järgi,
lisaks sellele, et inimene tahtis kogemuslikku arusaamist kurjusest,
ilmnes tegelik probleem tol hetkel,
kui inimene oli pattu langenud ja Jumal tuli temaga rääkima.
Jumal küsis: "Aadam ja Eeva, miks te end lehtedega katnud olete?
Kas te tegite midagi?"
Aadamal ja Eeval oli võimalus Jumalaga ausasse dialoogi astuda,
kuid nad ei teinud seda. Nad mõlemad eitasid oma süüd.
Kumbki neist ei nõustunud oma kurja kahetsema.
See oli minu meelest halvim. Inimene astus sellesse lõksu.
Ta kartis Jumalat. Pärast langemist mõistis ta,
et teadmise puust söömise tõttu juhtub see,
et enda moraalsest süüst kõrgemale tõstmisega
sulandas inimene hea ja kurja ühte.
Selle tagajärjel samastab inimene end Jumalaga.
Teatud mõttes muutus inimene juba siis must-valgeks.
Must-valget inimest ei saa olemas olla,
kuna ta ei suuda aktsepteerida endas kurjust ilma armuta.
Kurjus tuli siirata Jumalale, kui paradiisis Jumalat kohati.
Aadam ja Eeva tahtsid olla head,
ja kuna kurjus projekteeriti Jumalale, ei suutnud nad oodata,
et Jumal võiks neisse kuidagi hästi suhtuda.
See oli esimene lõks. Jumal tahtis nendega rääkida, aga ei.
Samas pidi Jumal jääma ustavaks oma sõnale. Ta on püha.
Inimene ei tahtnud toimunut möönda ja üles tunnistada.
Räägid palju pattude ja kurjuse tunnistamisest.
Kui ei taheta seda möönda, ei saa paraneda ega kasvada.
Ja ei pääse vabaks nartsissismist.
Räägid raamatus mõnedest võltsarmastuse vormidest,
mida vanema ja lapse vahel esineb.
Räägid näiteks omamistahtest. Mida sa selle all mõtled?
Omamistahtega mõtlen seda,
et teist inimest peetakse enda pikenduseks.
Teatud mõttes ei eeldata, et teisel oleks iseseisev tahe.
Laps suletakse näiteks hea armastuse nimel
kasvataja omadesse unistustesse või elueesmärkidesse.
Seda võib juhtuda ka abikaasade vahel. - Muidugi.
Või ükskõik kelle vahel.
Teisele ei lubata iseseisvust ja nn oma elu.
Räägid ka ebatervest kiindumusest. Mis see on?
Toome ühe näite.
See esineb ehk kõige erksamalt üksikhooldaja peres.
Seal on kas isa või ema üksi lapse või lastega.
Sel puhul võidakse lapsele projekteerida
ka täiskasvanu seksuaalseid vajadusi.
Laps mõistab äkitselt, et isa on tütresse "liialt" kiindunud.
See on vaid üks näide erootiliste varjunditega kiindumusest.
On väga huvitav, kui räägid lapse kaudu elamisest.
Kas seegi tähendab,
et oma unelmate teostamatuse korral ollakse kibestunud?
Sellest ei taheta lahti lasta ja nõustuda, et Kristusest piisab.
Siis hakatakse oma unelmaid lapse kaudu elama.
Kindlasti on unistused üks tasand.
Aga veel sügavamale ja kriitilisemale tasandile,
mis on vägivaldsem lapse psüühikale
ja vaimsele olemusele,
jõutakse siis, kui laps muudetakse vanema südametunnistuse lepitajaks
või leevendajaks või lunastajaks.
Kuidas see võib juhtuda?
Näiteks siis, kui vanem teeb midagi valesti
ega suuda tunnistada oma kurjust,
hakkab laps oma vanema kurjust lepitama.
Võtame näiteks ühe raamatus toodud juhtumi
Maria Jotuni romaanist "Huojuva talo" (Kõikuv maja).
Lea nimeline tegelane
elab seal probleemses peres.
Tema isa on alkohoolik, vaene ja otsib tööd.
Lea ema on kinni materiaalsetes väärtustes
ja oma mehega väga rahulolematu.
Ta näägutab iga päev, et mees ei suuda midagi ära teha.
Lea pahandab emaga isa eest.
Lea elu edasi jälgides näeb, et ta teeb juba lapseeas otsuse,
et ema halvim patt oli isa mitte armastamine.
Lea hakkas seda lunastama.
Lapsepõlves nõustus ta hea tütre rolliga -
aitas inimesi ja oli hea tüdruk, kuigi terava keelega.
Muidu aga oli ta ohvrimeelne.
Suuremaks kasvades ja kodust lahkudes,
märkas ta hiljem paarisuhtes, et ta oli ise sellises abielus,
kus ta karistas ennast samal põhjusel,
milles ta süüdistas oma ema.
Lea abikaasa karistas Leas teatud moel Lea ema.
Lead koheldakse veel hullemini kui tema ema.
Lea otsustab oma vägivaldses abielus, mis on lausa abielupõrgu,
seda meest siiski armastada.
Ta otsekui tõestab oma emale, et on temast parem,
et tema suudab oma meest armastada.
Samas karistab ta oma kannatustega oma ema.
Ja kui ema aastate jooksul Lea kannatusi nähes
inimlikult reageerib ja tahab tütre suhtes vastik olla,
väljendades kibestumust, mida ta tegi juba Lea lapsepõlves,
siis ema võibki jääda Lead tema olukorra suhtes ilkuma.
"Ise oled samasugune. Pidasid mulle ilmaasjata jutlust."
Lea hakkab selles loos oma ema pattu lunastama.
Ta tahab isale hüvitada selle, et ema ei armastanud teda.
Üsna sügavad teemad meil siin.
Kuidas sa arvad, et sinu soovitatud lähtekohast,
kus tunnistatakse oma kurjust
ja pöördutakse Kristuse kui suure halastaja ja armastaja poole,
milline oleks olnud Lea jaoks teine tee?
Mida ta oleks võinud teha?
Väga hea küsimus. See tuuakse väga kaunilt välja ka romaanis.
Lea elus oli ka üks kõrvalteema,
mis isikustus Aulise nimelises isikus.
Aulis oli Leasse väga armunud ja Leagi oli temasse armunud,
kuid Aulis tõdes juba siis, kui Lea oli ca 20-aastane:
"Sa oled oma Eeroga sunnitud abielus."
Lea ei suutnud endale head valida,
kuigi ta nägi ja tunnistas head, mida ta teatud mõttes igatses.
Lea ei suutnud valida head, mis talle isiklikult oleks sobinud.
Ta pidi sööma oma kibestumuse vilja
ja selle tagajärgi oma elus kogema.
Kuid mida oleks Lea võinud teha? Kas mõtled juba lapsepõlves?
Oleks lihtsam olnud,
kui ta oleks juba lapsepõlves endale möönnud ja aktsepteerinud
oma vanemate ebatäiuslikkust ja piiratust.
Kui meil pole kristluse pakutud mõisteid
Jumala, patu ja andeksandmise kohta,
siis kuidas suudame iial aktsepteerida inimeste ebatäiuslikkust?
Usun ise, et kui ilma nende mõisteteta,
mille abil suudame paremini mõista inimese kurjust
ja piirata samas ka oma kurjust,
hakkame teadvustamata ehitama sellist tüüpi struktuure
ja dialoogi teiste inimestega,
siis oleks iga inimene sunnitud elama oma valikute tulemusena.
Ainus, kes võib katkestada nõiaringi,
kus olen teatud mõttes oma valikute ja tausta vang,
on Kristus.
Temas on võimalik radikaalne
ehk juurteni minev pöördumine,
kus vaatleme, kes me tegelikult oleme,
tunnistame oma kurjust ja patuloomust
ning pöördume Kristuse poole.
Muud valikuvõimalust pole. See on ainus tee vabadust leida.
Vabaduseks on Kristus teid vabastanud.
On huvitav, et kui meie ajal on üldse midagi,
mis on tabu ja poliitiliselt ebakorrektne,
siis see ongi just see - oma süü tunnistamine:
tunnistada, et kristlus pole vaid üks usund teiste seas,
vaid tõde meie kohta.
See tõde justkui vabastaks.
Kuid see tõrjutakse jõuliselt välja.
On sul nõuannet inimesele, kes sellele mõtleb?
Seda saadetki vaatab inimesi, kes meie maailmavaadet ei jaga.
Kui keegi isegi ei tea täpselt, mida ta Kristuse kohta usub,
siis kust soovitaksid tal alustada?
Kust võiks alustada?
Oleks huvitav teada, kust alustaks antud inimese puhul Jumal.
Ütleksin, et mul pole sellele inimesele muud nõu kui näide oma minevikust.
Jumal on toonud mu ellu inimesi,
kes on olnud rasked.
Kui olin 5-aastane, tuli meile hoidja. Nimetame ta Eevaks.
Ta oli nartsissist.
Inimene, kes otsustas kohe ette ära,
kes talle ei meeldi ja kellega ta vastik on.
Minu vanemad seda omadust temas ära ei tundnud.
Eeva oli meil hoidjaks mitu kuud ja mul oli väga halb olla.
Ta võis tulla meie juurde koju, see oli 1970. aastail,
šokolaadiga kaetud popkornikotiga.
Ta riputas selle esikusse lastele vaadata
ja ütles, et ostis selle Miale. Mina üllatusin, et kuidas mulle.
Ta lasi mul innustuda
ja loomupärasel rõõmul minus haripunkti jõuda.
Siis ütles ta: "Ei. Ostsin selle teisele Miale."
Teine Mia oli tema ristitütar.
"Ma ei anna neid sulle." Aga ta ikkagi näitas seda kotti mulle.
Kohutav kiusamine. - Lisaks juhtus igasuguseid muid asju:
mind pandi pakase kätte seisma kuskil Põhja-Soomes jne.
Iva on aga selles, et hakkasin siis mõtlema,
kuidas suudab selline inimene ninapidi vedada mu oma vanemaid.
Miks olid mu vanemad nii pimedad ega suutnud seda näha?
Sellised olukorrad on mu elus hiljem kordunud.
Seepärast tahtsin seda ilmingut uurida.
Soovitaksin, et kui eluolukorrad on sind maha murdmas,
siis lase neil end murda.
Kuid ära jää siiski tulle lebama.
Tasub leida tingimused, kirjandus ja inimesed,
kes suudavad sind kanda, julgustada ja tõeni juhtida.
Seepärast tahtsin ise inimese kohta tõe leida.
Tahtsin teada, kes mina olen. Kui minu vanemad ei suuda mõista,
näha ega tunnistada, olen mina samasugune.
Kuidas võiksin arvata, et olen võimeline rohkemaks?
Teatud mõttes oli minu õhtupalve Taevaisale,
et Ta ei laseks mul enesepettuses elada.
Kui avastasin piiblisõna, suutis see avada mu oma maailma
ja oma hülgamise ning kaitsemehhanismid.
Igal inimesel on kaitsekindlustused. Et Taevaisa need minus murraks.
Kas võiks öelda,
et kui pakud oma raamatus "Nartsissim vanemluses"
ravimiks just Kristust
ja radikaalset ausust Tema ees oma elu suhtes,
siis oled elus kogetu kaudu pidanud ka ise samale ravimile toetuma?
Jah. Kindlasti.
Tean, millised on viljad, kui ei toetuta Kristusele.
Tean, kuidas inimene hakkab reageerima
ja püüab õigustada oma väärtust.
Oma vahenditega ei õnnestu see mitte kellelgi.
Inimene hakkab end üles puhuma või teistele meele järgi olema.
Mõte on selles, et kuidas leida alused oma väärtusele?
Keegi teine ei saa neid määratleda. Kui kõik inimesed on pimedad,
ei suuda keegi mu väärtust õigel moel nähagi.
Aga Kristus suudab seda näha.
On imeline, et oleme Tema silmis kõik ühepalju väärt.
Ka too Eeva, kes tuli meie juurde šokolaadipopkornikotiga.
Temagi on Jumala ees sama hinnaline kui mina.
Leian Kristuse Sõnast ka sellise vägeva asja nagu andeksandmine.
Kuidas seda nüüd ütleksin -
see, mida kardame - see tunnistamine,
on eelduseks heale, mida vajame. - Jah.
Isegi kui oleksime mingis olukorras formaalselt süütud,
piisab sellestki, kui meie suhtes on midagi halba tehtud.
Kui reageerin vana liha või oma loomuliku olemuse põhjal,
reageeringi just nartsissistliku solvumise alusel -
ma ei taha mõelda või kogeda, et mind kuidagi hüljatakse
või et kellelgi oleks võimalik mõelda, et olen vihatav.
See ei pea üldse paika, aga kui keegi on väga haige,
tahab ta just seda sõnumit edastada.
Aga tervemate inimeste puhul, kel pole isiksushäiret,
kui ei suudeta seda tüüpi kurjust enam ära tunda, ei teistes ega endas,
oleme kurjuse ees kõik ühtmoodi kaitsetud.
Teatud mõttes näen, et Kristus üksi,
kuna Ta riietab meid kingituseks õigsuse rüüga,
tagab meile kaitse.
Ta katab meid kaitsega nii teiste kui enda kurjuse vastu,
ilma et me enda kurjuse suhtes pimedad oleksime.
Parim kaitse on minu meelest see, et näeme ka oma piiratust ja kurjust.
See on minu meelest elus parim kaitse.
Just seda me kardamegi, et peaksime seda tunnistama.
Kardetakse sattuda kuskile süü kaevu,
kust enam välja ei pääse
ja kus keegi mind ei armasta, kui end selliseks tunnistan.
Ma sõltun sellest headuse säilitamisest.
Jah. Ja inimene kardab alateadvuses, et jääb langemise seisundisse,
kus Aadam ja Eeva elasid.
Nad jäid hüljatuks jäämise olukorda.
Aga meid pole sinna mõeldud. Jumal ise lubas Eevale,
et tema seemnest tuleb Päästja, kes purustab vaenlase pea.
See on toimunud. See on tõestisündinud fakt.
Meid on välja tõstetud süüst, sealt Joosepi kaevust Kristuse ette,
kes meie üle rõõmustab ja kes meid väga armastab.
Sellega on hea lõpetada.
Aitäh, Mia Puolimatka, et tulid sellest rääkima.
Lisainfot selle kohta leiab raamatust "Nartsissism vanemluses",
mille alapealkirjaks on "Hülgamine ja võltssüü".
Siit leiab nendele probleemidele ka ravimi.
Aitäh, Mia. Õnnistust sinu ellu!
Aitäh, head vaatajad! Soovitan Mia raamatut.
Pidagem meeles, et meid armastatakse,
isegi kui me pole seda ära teeninud.
Mida iganes enda kohta mööname ja meid kutsutakse tunnistama,
Kristuse armastus ei muutu, vaid peab sellele vastu.
Õnnistatud nädalat! Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Olen Leif Nummela ja teen Piiblikohviku saadet.
Kui oled saanud kristlikest saadetest eluks ehitusmaterjali,
kas võiksid kaaluda nende toetamist?
Nagu kõik kristlik töö, nii maksab ka see.
Võid helistada TV7 Eesti telefonil 900 1777,
kõne hind 7 euri, või teha ülekande ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
Lisa kindlasti ka viitenumber. Aitäh toetuse eest! Õnnistust!
Tõlge: Monika Jaaguri