PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Tänane külaline Ilkka Rytilahti
on pastor ja piibliõpetaja. Tere tulemast! - Aitäh.
Tegime sinuga juba ühe saate ja jätkame 2. Korintlaste kirja teemat,
kus Paulus räägib väga aktuaalsetest ja sügavatest usuelu asjadest.
Räägime seekord,
mis on Pauluse sõnul Jumala tegevuse tundemärgid.
Kui mõelda 2. Korintlaste kirjale, mis on osa Jumala Sõnast,
siis mis siin esile tõuseb seoses Jumala tegevuse tunnustega.
See on kirja keskne teema.
Selle sunnib esiplaanile fakt,
et kui Paulus oli koguduse ca 50.-51. a rajanud,
seal poolteist aastat tegutsenud
ja kogudusega kirjade teel sidet pidanud,
olid kogudusse tulnud õpetajad,
kes panid Pauluse õpetuse ja apostliameti tõsiselt kahtluse alla.
Kui see kõik maatasa teha, mis temast siis järgi jääb?
Kogu Pauluse tegevus ja õpetus lükati kõrvale
ja asemele toodi täiesti uus menüü, mida kogudusele sisse söödeti.
Paulus nägi, et see mürgitas kogudust.
Kui sööta sellist menüüd noorele kogudusele,
kus polnud pikka kristlikku traditsiooni ja sügavaid juuri,
kuid oli vaid Pauluse pandud alus ehk 1Kr 3. peatükis mainitud Kristus,
sest muud alust ei saa panna
ja igaüks jälgigu, kuidas ta sellele ehitab,
kas kullast, õlgedest või muust.
Alati kui koguduse rajaja või juht,
mõni Pauluse sarnane tegelane kogudusest lahkub,
paneb see proovile töö ja selle tuleviku.
Kui asemele tuleb grupp inimesi, kes on atraktiivsed, karismaatilised,
osavad kõnelejad, kes rahvast lummavad,
Kreekas oli kõneosavus väga hinnatud
ja hea rääkimine nõudis ka head sõnumit,
siis kui nemad ütlesid, et Paulus pole midagi,
aga meie toome teile midagi tõelist,
olid need usus noored inimesed kergeusklikud
ning eemalejuhitavad usu keskmest ja Jumala tegevuse tunnustest.
Seetõttu Paulus selle teemani jõuabki.
Paulus rajas koguduse Korintosesse,
väga ärikesksesse sadamalinna,
kus oli ka palju korruptsiooni
ja otse öeldes patuseid eluviise.
Mida need Pauluse vastased sinna kogudusse saabudes
nendeks tundemärkideks väitsid?
Ja siis räägime Pauluse vastusest tõeliste tunnusmärkide kohta.
Tõeline apostel pidi olema heebrea päritolu.
Seda Paulus ka oli.
Lisaks tuli omada soovituskirju, Jeruusalemma algkogudusest.
Paulus ei pidanud seda vajalikuks.
Ta oli kutsutud ja volitatud seda ülesannet täitma.
Lisaks, kui vaadata,
mida Paulus kirja lõpus vastaste tööst ja selle sisust räägib,
siis neil oli keskseks Jumala Vaimu vägi,
selle mõju ja realiseerumine imedes, tunnustähtedes, kogemustes jms.
Need ongi kristluse osa. Paulus ütleb:
"Apostli tunnusteod on ju teie seas täide saadetud
kogu kannatlikkusega,
nii tunnustähtede, imede kui ka vägevate tegudega."
Need kõik võtavad fookusesse risti. Keskne on risti evangeelium
ja sellele järgnevad Jumala armust ja Vaimu väest erinevad asjad.
Aga kui keskmes on vaid need teised asjad,
mis on inimlikult väga atraktiivsed ...
Paulus räägib 1. Korintlaste kirjas: Kui te alles paganad olite,
tõmbas teid vastupandamatult tummade ebajumalate juurde.
Religioosne õhkkond ja rituaalid elektriseerisid inimest,
kuid see ei viinud Jumala, vaid tummade ebajumalate juurde.
Ehk täiesti valel aadressil.
Seepärast ei ole Jumala tegevuse tunnused
neis väliselt mõjuvates asjades nagu imed, tunnustähed jms,
kui Kristuse rist pole keskmes.
Ristisõnumiga seotult, seda toetades ja seda tõstes
juhtub ka kõik see muu.
Ütled, et kui see pole keskmes.
Vahel öeldakse: Jaa-jaa, meil on see rist ju ka.
Aga see tegelik asi on 95-protsendiliselt juba miski muu.
Kui Paulus räägib keskmes olevast ristist,
mõtleb ta, et see jääb sõnumis peamiseks ja keskseks.
See on esimene ja viimane, sest kõik on lähtunud sellest.
Jeesuse elu ajaloolised sündmused,
Tema eluga seotud kirjutised, ennustused, VT eeltähendused -
need kõik täituvad Temas. Ta on meie pattude lepitaja
ning lunastaja patu, surma ja kurjuse väest.
Kui see kaob, kaob ka kõik muu.
Vaakum tuleb millegagi täita. Pole kahtlustki.
Kuid kristluse polariteet muutub täielikult.
Kui mõelda Jumala tegevuse tunnustele,
siis Pauluse vastased õhutasid tema elu vaatama.
See liigub katastroofist teise, ebaõnnestumisest järgmisse.
See on viletsuses, röövlite käes,
võimude käes piitsutada, ülekuulamistel, vangis jne.
See sell on ju luuser! Ärge panustage temale!
Näete ju, kui suuri asju meie teeme!
Suured asjad pole kunagi tähtsamad sellest,
mis Jumal ise Kristuses on teinud.
Vaatame, mida Paulus rõhutab
Jumala töö tunnuste ja Kristuse elu tuumana:
"See oli Jumal, kes Kristuses lepitas maailma enesega
ega arvestanud neile nende üleastumisi ...
Ta on teinud patuks meie asemel selle, kes patust midagi ei teadnud."
(Soome tõlge: siirdas meie patud Kristusele)
Kogu maailma kurjus ja kõigi inimeste üleastumised,
võiks öelda, et Kristuse kaela tuli nagu kogu kanalisatsioonivõrgustik
ja Kristus kannatas selle all.
Ilma selleta pole meil rahu Jumalaga ega ligipääsu Tema osadusse.
Ta nagu oleks imenud ristil endasse kogu maailma patu ja kurjuse. - Jah.
Ta maksis selle eest täiuslikult.
Jumal, kes on lisaks armastusele ka püha, ei saa pattu aktsepteerida.
Patt tekitab võla ja see tuleb ära maksta.
Maailmas ja inimeluski on nii, et kui me raskelt eksime,
ei otsusta kohus, et hea küll, las siis seekord olla.
Pole hullu, et 50 miljonit kavaldasid või midagi muud sellist.
Või mõni sõjakurjategija.
Vastavalt kuriteole ka karistus.
Jumal aga ei arvesta meie rikkumisi meie vastu.
See ongi see suur asi.
Olen igavesti vaba tänu Kristusele.
Kui elan Temale, on minus patune loomus
ja sellega seostab Pauluski karmi Jumala õpetust,
mis on üks Tema tunnuseid, nii tema kui nii mõnegi teise puhul.
Paulus sai Jumalalt suuri ilmutusi. "Seepärast, et ma ei läheks kõrgiks,
on mulle liha sisse antud vai, saatana ingel,
mind rusikatega peksma, et ma ei läheks kõrgiks."
Langemise eel on uhkus.
Langemisest on Piiblis
nii inim- kui ingelkonna puhul karme näiteid.
Inimese religioossele meelsusele
meeldib iseenda teenimine;
kui minu suhtes näidatakse huvi, soosingut, kiidetakse jne.
Oi, kuidas see kõditab!
See oli nii ka Pauluse puhul. Temagi oleks võinud langeda.
Jumal andis vastukaaluks torkiva vaia, mis polnud mingi väike nõelake,
vaid terav, puine, oksa sarnane vai,
mis läbistades tõeliselt valus oli.
Me ei tea, mis see täpselt oli.
Kuid mingi tõeliselt raske asi Pauluse elus see oli.
Piibliseletajad on püüdnud spekuleerida,
kas see oli seotud tema siseeluga
ja talle meenus, et kiusas kogudust taga,
mis oli kohutav asi; või märkas ta endas mingeid himusid,
uhkust ja langemisele viia võivaid asju.
Ta võis langeda sellessegi, et Kristus oli ta eriliselt valinud.
Kes teine on niimoodi apostliks saanud nagu tema?! Jne.
See võis olla ka haigus või muu taoline tõsine vastuolu elus,
mille kohta Paulus ütles, et see on Jumala antud.
See oli niivõrd valus ja raske asi, et ta on korduvalt palvetanud.
Siin on kirjutatud, et kolm korda.
Kolm korda on asjad ta elus jõudnud sellisesse punkti,
et Issand peab midagi muutma, sest ta ei jaksa enam.
Midagi juhtubki.
"Minu armust on sulle küllalt. Ma ei kaota seda vaia sealt lihast.
See teeb sind nõdraks."
Kuid just sellega ongi seotud üks suur Jumala tegevuse tunnus.
Kui Jumal ütleb, et minu armust on sulle küllalt,
ütleb Ta: Vägi saab nõtruses täiuslikuks.
Kui inimesed laetaks täis plahvatusohtlikku väge,
vabastab see kahjuks meis ka patuse liha ja inimsuse mustust.
See lihtsalt on nii.
Üks äärmiselt võimas asi,
mis näitab, millises eksituses Pauluse vastased olid, on see,
et kui mõelda tänapäevale,
siis istume sinuga siin ja vestleme Korintlaste kirja üle.
Paulus on Jeesuse järel kristluse tuntuim isik.
Valeapostleist, kes teda toona halvustasid ja ei-millekski pidasid,
ei tea me täna midagi peale selle, et nad panid Paulusele vastu.
Me ei tea nende nime,
neist pole midagi alles jäänud, nende töö on kadunud.
Pauluse töö on läbi ajaloo miljonikordselt vilja kandnud.
Kui selles asjas ristist eemale eksida,
ei olda eksituses üksnes tol hetkel,
vaid kogu su elutöö ja õnnistus pühitakse minema.
See on kohutav.
Panustad oma elu millessegi, millest jääb järgi vaid tolm.
Puud tuntakse tema viljast. Kui mõelda Pauluse kirjadele,
siis kui alates Roomlaste kirjast risti saladuse tähendus ära võtta,
mis siis järgi jääks? Mitte midagi.
Selle ümber kõik keerlebki.
Kogu ehitis vajub kokku nagu pannkook.
Räägid Jumala tegevuse tunnustest mitmuses.
Kõige tuumaks on see, millest oleme rääkinud - Kristuse rist.
Seda ei väideta niisama.
Ta naaseb selle juurde nii alguses kui lõpus.
Millised tunnused selle kirja põhjal veel näitavad,
et tegu on Jumala tõelise tööga?
1. peatükis esitleb Paulus ennast:
"Paulus, Kristuse Jeesuse apostel Jumala tahtmisel."
Kohe algul teeb Paulus selgeks:
Teie, kes olete kuulnud kahtlustest minu positsiooni suhtes,
pidage meeles, et olen Jeesuse apostel Jumala tahtest.
Ta räägib Jumala kohta,
et Ta on halastuse Isa ja kõige julgustuse Jumal!
"Sest otsekui meil on küllaga Kristuse kannatusi,
nõnda on meil küllaga ka julgustust Kristuse kaudu."
See pole seatud automaadina,
et kui millalgi rohkelt kannatad, annab Jumal kohe sama palju lohutust
et asi tasakaalus oleks.
Elu on tegelikkus,
kus kannatus näib meile tihti raske
ja isegi üle jõu käivana.
Keset kõike seda annab Jumal lohutust imelisel viisil.
Jumal on vägev seda tegema oma Sõna kaudu,
kuid ka oma sulaste kaudu, et õigel ajal võib keegi saada mõtte:
Kuidas sellel mu sõbral õige läheb?
Neil tekib vajadus palvetada ja meenutada ja ühendust võtta.
Siis võib sõber rääkida, et elus on suured raskused.
Kuidas sa küll helistada oskasid?
Meid juhatatakse. Jumala Vaim tegutseb meie kaudu.
Paulus kirjutab 5. peatükis, et Jumal on meid selleks valmistanud.
Milleks? Ta räägib sellest varem,
et oleme maises ihus, telkmajas, kus ohkame ja igatseme uut,
kuidas saame kord uuega rõivastuda.
Jumal on meid selleks valmistanud.
Jeesusesse liidetuna juba praegu. Ülestõusmine on uue loomistöö algus.
Ta sai kirgastatud ihu, kus pole kunagi haigust,
puudust, nõrkust ega muud meie praegusest reaalsusest.
See reaalsus mõjutab meid praegugi. Efeslaste kirjas ütleb Paulus,
et meis on tegev sama vägi, millega Isa Poja üles äratas.
Kuid tihti salajasel moel.
See, kes loodab Jumalale, ei jää häbisse.
On tõsi,
et mõne uskliku elus võib olla pikk periood,
kus Jumal näib kaugel, ei ilmuta end ega räägi
ja tuleb võidelda oma raskustega jne.
Aga kui siis tuleb Jumala aeg ...
Üks naine rääkis, et oli kümme aastat palvetanud,
et Jumal mingid asjad ära võtaks ja midagi ei juhtunud.
20 aastat ja midagi ei juhtunud. Kuid siis 2-3 aasta pärast tuli vastus.
See on suur asi. Jumalal on teised mõõdupuud.
Kõiges, mida Jumal meile lubab ja meie elus teeb, on Tal eesmärk -
meie pääste ei tohi ohtu sattuda;
et jääksime Kristuse osadusse ja Kristuse teele.
Ja jõuaksime kohale. See on kõige tähtsam.
Elu on lühike.
"Väline ihu kõduneb,
sisemine inimene uueneb päev-päevalt."
"Sest see praeguse hetke kerge ahistus
saavutab meile määratult suure igavese au."
Kas võib öelda, et Pauluse väitel on üks tunnuseid
alati igaviku perspektiivi omada? - Muidugi.
Kui igavikulisusele keskenduda ja see mõjutab su elu,
tähendab see, et lisaks suurele raamistikule,
kutsutakse sind väikestes asjades Sõna valguses elama,
ja elama nii, et annad oma asjadest Jumalale kiiresti aru.
On väga kurb kuulda kristlasest,
kes on pühendanud elu jumalariigitööle
ja hakanud sellest osadusest kuhugi eemale libisema.
Ka kirikupalvuses palvetatakse, et me ei salliks oma elus pattu.
Ja kui juhtumegi pattu soosima,
et Jumal juhiks meid oma armus tagasi õigele teele.
Nii jõuamegi uue, tähtsa Jumala tegevuse tunnuseni -
meeleparanduses elamine.
Kas seda näeb siin kirjas?
Jah. Paulus ütleb, et tal on kahju neist,
kes pole oma elus pattu näinud.
12. peatüki viimased salmid:
"Ma ju kardan, et ma tulles ..."
Ja kiri on mõeldud põhjenduseks tema tulekule kogudusse.
" ... ei leia teid niisugustena, nagu tahan,
ja teie leiate minu niisugusena, nagu teie ei taha. Ma kardan,
et vahest on teie seas riidu, kadedust, raevutsemist, isepäisust, keelepeksu,
salanõusid, hooplemist, korralagedust."
Sinagi oled käinud paljudes kogudustes.
Kui lähed kuskile ja tunned, et seal valitseb selline atmosfäär,
on see kohutav. Siis ütleb ta:
"Ja kui ma tulen taas, kas mu Jumal ei alanda mind teie ees ..."
See on talle alandav ja tunneb end läbikukkununa.
"... ega tule mul kurvastada nende paljude pärast,
kes varem on pattu teinud ega ole meelt parandanud
oma rüvedusest ja hoorusest ja kõlvatusest, mida nad on teinud."
Tõelise kristliku elu tunnuseks on:
Jumal valgusta mu südant ja elu oma Sõna kaudu.
Ja anna õige meeleparandus valedest asjadest.
Kui näeme vahel topeltelu,
kus väliselt aetakse Jumala asja,
kuid ollakse mingi suure patu ahelas, tähendab see,
et ollakse selle suhtes pimedad ja tuleks patust meelt parandada.
Muidugi. Patt ja selle olemus tähendab alati Jumalast loobumist.
Jumal üksi on igavene elu.
Tema üksi on pühadus, armastus ja tõde.
Kui tahame osaleda selles elus, ei tohi patt meid valitseda.
Langeme kõik. Oleme kõik patused. Kuid selleks Kristust vaja ongi.
Seepärast selles koguduses, kus oli riidu, kadedust jms,
kuulutas Paulus evangeeliumi,
kuid ka Jumala tahet ja seadust.
Jumal ei taha, et te oma elu nõnda raiskaksite.
Igaüks mõistab, et kui on "isepäisust, keelepeksu, salanõusid, hooplemist,"
on see nii kogukonnas kui indiviidides
sügavaks vastujõuks Jumala tahtele ja reaalsusele.
Kui see valitseb inimesi aastaid või aastakümneid,
siis kogukond kannatab selle all.
See on nagu krooniline vaimuhaigus, kui meelt ei parandata
ega naasta Jumala tahte teele.
See tähendab,
et kui tuumaks on Kristus ja Paulus kuulutab seda,
siis kui tahame tänapäeval Paulust järgida,
peame kuulutama Kristust,
kuid ka õhutama loobuma sellest, mis on Jumala tahte vastane.
Loomulikult. Need on omavahel tihedalt seotud.
Keegi ei suuda võita endas patu väge.
See ei lahku meist käskides ega otsustades ega muul moel.
Jumala tegevuse tunnus on seegi, et Ta vahel alandab meid.
See tuleb meile kasuks.
Sest meis endas võib olla veel paljugi sellist, mis ajab meid valele teele,
järgima muid asju. Ja seda kahjuks juhtub.
Kui Jumal alandab, tähendab see, et Ta teeb meie saviastjais midagi,
mis tekitab minus tunde, et olen üks üsna õnnetu patune.
Samas on meil see aare saviastjais.
Räägime sellest saviastjast ehk vahel liiga palju.
Peaks ka aardest rääkima.
Aardes ehk Kristuses, Tema armastuses, töös, ligiolus
ja headuses ja sellega nõustumises on mu ainus võimalus.
Muud päästet pole.
Kui räägime patust, meeleparandusest
ja õhutame inimesi valest loobuma,
pole asja mõte sellest rääkimises,
vaid selles, et Kristuse aare säraks ja Tal oleks ruumi.
Asi pole mingil juhul moraalitsemises. Patus olles oled sellises soos,
kust end ise välja vedada ei suuda.
Jumal tuli Kristuses meid välja tirima.
Mis iganes need asjad ka poleks, Jumal tuli meid välja tõmbama.
Kui millestki peab kiitlema, kiitleb ta oma nõtrustest, ütles Paulus.
Nõtruses saab Jumala vägi täiuslikuks.
Jumal peab meid väiksemaks tegema, et Tema mõju meis kasvaks.
Kui ise end suureks teeme, siis kust see vägi tegelikult lähtub?
Aitäh, Ilkka Rytilahti!
Õnnistust sinu piibliõpetustööle Rahvamisjonis!
Juhatust kõiges, mida teed ja kus käid! - Aitäh.
Aitäh, head vaatajad!
Vägev tekst Pauluselt! Väga aktuaalne meie kõigi jaoks.
Tuleb ära pöörduda sellest, mis on vale,
kuna Kristus tahab olla see, kes meie südameis särab
ning täidab meie südamed kirkuse ja armastusega.
Õnnistatud nädalat. Kohtumiseni Piiblikohvikus!
Olen Leif Nummela ja teen Piiblikohviku saadet.
Kui kristlik telesaade on sind õnnistanud,
kas kaaluksid selle töö toetamist?
Sest see töö maksab, nagu kõik siin maailmas.
Kui tahad seda tööd toetada,
võid helistada TV7 Eesti telefonil 900 1777 (kõne hind 7 euri)
või teha ülekande ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
Lisa kindlasti ka viitenumber. Õnnistatud päeva!
Tõlge: Monika Jaaguri