Tervetuloa jälleen Café Raamattuun.
Vieraanani tänään on tri Gene Veith.
Tervetuloa! - Kiitos. Kiva olla taas täällä.
Tänään puhumme armosta.
Se on hieno sana.
Vietämme nyt uskonpuhdistuksen 500. juhlavuotta.
Silloinhan Martti Luther ja muut -
löysivät evankeliumin ja armon uudelleen.
Joskus meillä on vaikeuksia selittää sitä.
Miten sinä selittäisit jollekulle, mikä kristinuskon evankeliumi on?
Kun olin yliopistossa, -
tutkin keskiajan kirjallisuutta ja uskonnonpuhdistuksen kirjallisuutta.
Keskiajan kirjallisuudessa Jumala on jossakin täällä ylhäällä.
Kristillisessä kirjallisuudessa ihmiset yrittivät ankarin ponnisteluin -
päästä ylös Jumalan luo.
Danten Jumalaisessa näytelmässä ihminen kulkee helvetin läpi, -
nousee kiirastulen vuorelle ja lopulta pääsee Jumalan luo.
Sitten aloin tutkia uskonpuhdistuksen kirjallisuutta.
Tutkin väitöskirjassani runoilija George Herbertiä.
Se oli melkein vastakohta.
Jumala tuli alas ihmisen luokse.
Ihminen pakeni Jumalaa. Jumala murtautui läpi hänen elämäänsä.
Jumala teki kaiken.
Se on armoa.
Se oli osa uskonpuhdistuksen aatetta.
Tajuttiin, että Jumala tekee aloitteen.
Jumala tuli kirjaimellisesti alas taivaasta -
ja syntyi lihaksi, ihmiseksi, Kristuksessa.
Hän otti päällensä syntimme.
Hän kärsi rangaistuksen edestämme ja pelastaa meidät.
Meidän ei tarvitse ansaita ikuista elämää teoillamme.
Jumala on tehnyt sen. Jeesus on ansainnut ikuisen elämän meille -
omilla hyvillä teoillaan. Kyse on Hänen teostaan, ei meidän.
Ei ole rangaistusta. Jeesusta rangaistiin meidän teoistamme.
Kun on Jeesuksessa, -
kaikki tapahtuu uskosta ja armosta.
Tunnemme armon Hänen sanansa, evankeliumin, kautta.
Kasteen, ehtoollisen ja sakramenttien kautta.
Ne ovat kaikkia niitä tapoja, -
joilla Hän tuo meitä luokseen. Tekee meistä osan Häntä.
Se on uskosta pelastumista.
Usko on vastausta Jumalan armoon, -
Jumalan aloitteeseen.
Hän tarjoaa meille ilmaiseksi anteeksiantoa ja armoa.
Kun otamme vastaan armon ja Kristuksen, -
sitä on evankeliumi.
Joskus törmää tietyn tyyppisiin ihmisiin.
Minulla on ystävä, joka on hieno kristitty, isä ja aviomies.
Hän kertoo, että monesti Raamattua lukiessaan -
hän tuntee olevansa tuomittu.
Hän kokee: "Minusta ei ole tähän. Jumala on niin pyhä.
Hänen käskynsä ovat ehdottomat."
Jeesus ei sano: "Ehdotan tätä. Miten vain haluat."
Hän sanoo: "Ei. Et voi edes katsoa naista.
Et saa himoita mitään. Sinun pitää olla ehdottoman puhdas."
Ystäväni kokee, ettei hänestä ole siihen.
Mitä evankeliumi sanoo siitä?
Meistä ei olekaan siihen. Näemme Jumalan lain ja puhtauden.
Meidän on tärkeä ymmärtää, ettei meistä ole siihen.
Monet ajattelevat: "Olen hyvä ihminen. Minusta on siihen.
Jumalan täytyy hyväksyä minut, koska olen niin hyvä ja täydellinen."
Sellainen asenne sulkee pois evankeliumin.
Sellainen ei tarvitse evankeliumia. Hän luulee hyvien tekojen pelastavan.
Hän on omavanhurskas.
Miksi Kristuksen tarvitsi kuolla, jos se olisi totta?
Raamatun ja Pyhän Hengen, joka toimii Raamatun kautta, -
täytyy tuoda meidät paikkaan, jossa omavanhurskaus loppuu.
Silloin tajuamme: "En pysty tähän."
Ymmärrämme: "Minä tarvitsen pelastusta."
Vasta sitten voimme kuulla evankeliumin sanoman.
Ja se on hyvä uutinen.
Tarvitsen tätä. Jeesus on pelastanut minut ja antanut minulle anteeksi.
Vasta sitten voi todella tuntea Jumalan armon.
Muuten sen sulkee pois. Luottaa hyviin tekoihinsa.
Kun lukee Raamattua tosissaan, kuten ystäväsi, se ei päästä meitä helpolla.
Näemme, ettemme ole niin hyviä kuin luulemme.
Emme ole kovin hyviä.
Raamattu puhuukin siitä, miten Pyhä Henki osoittaa, mitä on synti.
Se osoittaa myös, mitä on vanhurskaus, -
vanhurskaus, joka tulee, kun uskomme Kristukseen.
Meidät pitää tuoda synnintuntoon, kun luemme Raamattua.
Meille pitää osoittaa myös, mitä on Jumalan armo.
Jos ihminen lukee ainoastaan osia, -
jotka saavat hänet tuntemaan tuomiota, -
hänen pitää vain jatkaa lukemista.
Sitten evankeliumista tulee hänelle niin arvokas, -
ettei hän halua päästää siitä irti.
Joskus ihminen pohtii: "Miten kukaan voi rakastaa minua?
Minulla on hirveitä ajatuksia. Olen todella itsekäs.
Miten voin olla varma, -
että Jumala hyväksyy minut ja antaa minulle anteeksi?
Että pääsen kuoltuani taivaaseen."
Voi olla varma, koska Jumalan lupauksiin voi luottaa.
Ihminen voi tarttua sanaan ja luottaa Jumalan lupauksiin.
Kristus sanoo: "Olet minun.
Olen käsitellyt sinun syntisi. Otin ne kantaakseni.
Ne naulittiin ristille."
Kyse ei ole siitä, miltä meistä tuntuu tai millä lailla uskomme.
Hän on kirjaimellisesti, historiallisesti jumaluudessaan -
ottanut kaikki ne asiat. Hän ei kiellä, ettetkö olisi syntinen.
Hän otti ne ylleen ristillä ja sovitti ne.
Hän myös nousi kuolleista ja antaa meille uuden elämän.
Usko voidaan määritellä myös seuraavasti: -
Usko on luottamista Jumalan lupauksiin, -
jotka ovat Hänen Sanassaan.
Itse koen hyödylliseksi sen, -
että käy ehtoollisella -
ja kuulee sanat "sinun edestäsi".
Pystyn kuvittelemaan -
ihan kuin Jumala sanoisi sen suoraan minulle noiden sanojen kautta.
Se on juuri sitä. "Tämä on ruumiini, sinun edestäsi murrettu.
Minun vereni, sinun edestäsi vuodatettu."
Luther piti ehtoollisen tärkeimpänä osana -
sanoja "sinun edestäsi".
Olemme ihmisiä, fyysisiä. Rajallisia.
Emme ole pelkästään hengellisiä. Olemme myös fyysisiä.
Tiedämme asioita konkreettisesti. Esimerkiksi syömällä ja juomalla.
Syömme ja juomme evankeliumia.
Kristus antaa itsensä meille.
Me tarvitsemme sitä.
Se on minun edestäni. Sen tietäminen on valtavaa.
Jumala tarjoaa ihmeellisesti erilaisia keinoja avukseni.
Voin lukea suoraan Raamatusta, että Hän rakastaa minua.
Voin kuulla sen hyvistä saarnoista ja ehtoollista nauttiessani.
Hän ikään kuin vakuuttaa minulle rakkauttaan eri tavoin. - Totta.
Tästä on myös olemassa kääntöpuoli, joka on varsin erilainen.
Jotkut sanovat: "Kaikki tapahtuu armosta. Se on mahtavaa ja totta.
Se tarkoittaa siis, että voin valita oman elämäntyylini -
ja elää niin kuin tahdon.
En tarvitse esimerkiksi Paavalin joitain kirjoituksia.
Hän oli ensimmäisen vuosisadan rabbi."
Miten vastaisit niille, jotka väittävät, -
että koska meillä on puhtaan armon evankeliumi, -
Uuden testamentin opetukset eivät sido meitä?
Se on esimerkki väärinkäsityksestä.
Siinä sekoitetaan, mitä armo on.
Raamattu sanoo, että kun ottaa vastaan Jumalan armon ja uskoo, -
se kantaa hedelmänään hyviä tekoja.
Mutta jos ihmisellä on pahoja tekoja ja hän tekee yhä syntiä, -
se tarkoittaa, ettei hänellä ole riittävästi uskoa.
Uskoa, jonka hedelmää on parempi elämä.
Kun joku tekee yhä syntiä, -
se tarkoittaa, ettei hänellä ole riittävästi armoa.
Hänellä ei ole riittävästi uskoa ja Jumalan armoa.
Mikä kummallista, ei ole niin, että yhtäkkiä täytyy tehdä...
Tähän liittyy toinenkin virhekäsitys.
Monet kristityt luulevat, että Jumalan armo ja evankeliumi -
pätevät vain uskoontulon, kääntymyksen hetkellä.
He sanovat: "Otin vastaan Kristuksen.
Käännyin. Tiedän, että Jeesus kuoli edestäni."
Mutta nyt he ajattelevat olevansa lain alla.
He kamppailevat perfektionismin ja syntinsä kanssa.
Siinä kohdassa alkaa usein epäily: "Rakastaako Jumala minua?
Olenkohan edes pelastunut?"
Evankeliumi astuu ihmisen elämään, kun hän tulee uskoon ja tiedostaa sen.
Mutta se on kristityn koko elämää varten. Se on kristityn elämän voima.
Jatkuvasti tehdä parannusta synneistään.
Murtua, tulla synnintuntoon.
Kääntyä aina Kristuksen puoleen saamaan anteeksiantoa.
Sitä lankeaa syntiin -
ja tajuaa syntiinlangenneen tilansa.
Ja sitten aina uudelleen kääntyy Hänen puoleensa, armon puoleen.
Kun se tapahtuu, silloin kristitty kasvaa.
Parannuksenteon ja anteeksiannon prosessi on jatkuvaa.
Meissä tapahtuu edistystä. Kasvamme uskossamme.
Pääsemme synneistä niskan päälle, -
vaikka tavallisesti taistelemme yhä toisenlaisten syntien kanssa.
Taistelu jatkuu, kunnes kuolemme ja saavutamme täydellisyyden.
Meidät tehdään täydellisiksi, ja pääsemme taivaaseen.
Mutta Jumalan armon evankeliumi -
antaa meille kyvyn elää paremmin.
Luther puhuu lain kolmesta tarkoituksesta.
Ensimmäinen on yhteiskunnan tekeminen mahdolliseksi.
Laki hillitsee pahimpia syntejämme.
Sisällämme voi olla syntiä, mutta emme tee sitä, -
ettei kukaan saisi selville emmekä joutuisi noloon valoon.
Lain toinen tarkoitus on osoittaa meille, mitä synti on.
Niin voimme tehdä parannusta ja ottaa armon vastaan.
Lain kolmas tarkoitus on kertoa kristitylle, mikä on Jumalan tahto -
ja mikä Häntä miellyttää.
Kun tiedämme, mitä Jumala on tehnyt edestämme, -
usko haluaa miellyttää Häntä. Luemme Raamattua -
ja näemme Jumalan lain. Tiedämme, että jotkin asiat ovat tuhoavia.
Ne vahingoittavat muita ihmisiä, joita Jumala rakastaa.
Ne voivat tuhota meidät. Jumala haluaa meille jotain parempaa.
Siitä tulee meille ohjekirja, kun kasvamme.
Kasvamme Hänen armossaan.
Eikä meidän pidä ikinä luovuttaa sen suhteen.
Eräs mies sanoi kerran aivan kuten sanoit: -
"Kun minusta tuli kristitty, kuulin evankeliumin.
En tarvitse evankeliumia enää." Olin hämmästynyt. "Ei voi olla totta!"
Se muistuttaa erästä suomalaista vitsiä.
Vaimo kysyy aviomieheltään, rakastaako tämä häntä yhä.
Mies vastaa: "Olen sanonut sen jo kerran.
Kerron, jos muutan mieleni."
Sitä ei sanota vain yhden kerran.
Sitä tarvitsee joka päivä. Tarvitsee varmuutta.
Haluan kuulla, että vaimo rakastaa minua yhä, 36 vuoden jälkeen.
Se on tärkeää.
En ymmärrä, miten voisi olla lähellä Jeesusta, -
ellei saisi yhä uudelleen kuulla Hänen rakkaudestaan ja anteeksiannostaan.
Mainitsit parannuksenteon ja parannuksenteossa elämisen.
Aina silloin tällöin kuulee kysyttävän, mitä parannuksenteko on.
Edellyttääkö se jotain erityisiä temppuja?
Onko olemassa jotain listaa, mitkä asiat pitäisi korjata?
Mitä anteeksianto on?
Se oli iso kysymys 500 vuotta sitten uskonpuhdistuksessa.
Lutherin oveen naulitsemasta 95 teesistä ensimmäinen kuului, -
että kristityn elämä on parannuksentekoa.
Kun Luther käänsi Raamattua, -
vanha latinankielinen Raamattu sanoi, että jos tekee syntiä, -
täytyy tehdä katumusharjoituksia.
Eli täytyy tehdä jotain maksaakseen synnistään.
Täytyy ottaa vastaan rangaistus, tuntea syyllisyyttä -
tai tehdä jotain muuta korvatakseen pahat tekonsa.
Kreikan sana on "parannuksenteko".
Ihminen tekee parannusta tehtyään syntiä.
Se tarkoittaa kääntymistä, mielenmuutosta.
Kreikan sana on metanoia.
Se tarkoittaa mielenmuutosta.
Parannuksenteko tarkoittaa sitä, -
että ihminen alkaa tiedostaa omat rikkomuksensa.
Hän alkaa tiedostaa ansaitsevansa tuomion.
Sitten hän kääntyy kohti Kristusta.
Kääntyy kohti Jumalan armoa, -
ja Jumala lupaa antaa tekomme anteeksi.
Kun Hän antaa meille anteeksi, -
synti pestään pois.
Tahra otetaan pois.
Suhde Jumalaan palautuu ehjäksi -
Hänen aloitteensa ansiosta. Kristuksen työn ansioista.
Ja kun todella teemme parannusta, -
haluamme korjata suhteen myös ihmiseen, jota loukkasimme.
Tavallisesti synti vahingoittaa lähimmäisiämme.
Synti kohdistuu Jumalan lisäksi myös lähimmäisiin.
Kun kasvamme parannuksenteossa -
ja anteeksiannon vastaanottamisessa, -
se saa meidät rakastamaan lähimmäisiämme.
"Rakasta Herraa, Jumalaasi, koko sydämestä, sielusta ja voimasta -
ja lähimmäistä niin kuin itseäsi."
Yksi parhaista lukemistani ajatuksista kuuluu: -
"Jumala ei tarvitse hyviä tekojasi. Niitä tarvitsee lähimmäisesi."
Se on totta. Uskonpuhdistuksen aikaan -
ajatuksena oli, että asioita tehtiin Jumalalle.
Jos ihminen halusi olla todella hengellinen, -
hänen ei saanut mennä naimisiin eikä tehdä tavallista työtä.
Hänen ei saanut olla samanlainen kansalainen kuin muut.
Hänen piti eristäytyä muista ihmisistä -
ja viettää aika rukoillen ja tehden hengellisiä tekoja Jumalalle.
Luther sanoi: -
"Ihmiset luulevat pelastuvansa hyvien tekojensa ansiosta.
Miten ne ovat hyviä? Keitä ne auttavat?"
Jumala ei tarvitse hyviä tekoja. Hän ei tarvitse mitään. Hän on kaikkivaltias.
Lähimmäisellä sen sijaan on tarpeita. Jumala tahtoo meiltä tekoja, -
jotka liittyvät muihin ihmisiin.
Kristuksessa ilmenevän Jumalan rakkauden ja armon tuntemisessa -
on jotain, mikä pehmittää omaa sydäntämme.
Tiedämme, että olemme syntisiä ja että Jumala antoi meille anteeksi, -
mutta suhtaudumme lähimmäiseen, sukulaiseen tai työtoveriin ankarasti -
emmekä anna hänelle anteeksi.
Kohtelemme häntä huonosti.
Jos miettii, miten Jumala on kohdellut meitä, -
sen pitäisi muuttaa tapaa, jolla kohtelemme muita.
Meidän pitäisi siis jakaa eteenpäin rakkautta, jota itse olemme saaneet.
Juuri niin. Olemme saaneet Jumalalta myös armon, -
mutta voimme antaa sitä myös muille.
Tulee kohdella muita armollisesti, -
niin kuin Jumalakin hyväksyy meidät ja rakastaa meitä, -
vaikka emme ansaitse sitä.
Voimme rakastaa muita, vaikka he eivät olisi ansainneet sitä -
tai he olisivat loukanneet meitä.
Tulee oppia olemaan heille armollinen.
Niin voimme rakastaa heitä Jumalalta saamallamme rakkaudella.
Meillä on vielä muutama minuutti.
Usko on uskonpuhdistuksessa vähintään yhtä keskeinen kuin armo.
He sanoivat: "yksin Kristus", -
"yksin armo" ja "yksin usko".
Kun puhumme uskosta Jumalaan, -
mitä me tarkoitamme?
Usko ja armo Kristuksessa -
ovat kaikki yksinään. Ne ovat saman todellisuuden eri puolia.
Usko on...
Usko on sitä, mihin me luotamme.
Voimme luottaa ja uskoa omiin tekoihimme, -
työhömme, rahaamme tai kyvykkyyteemme.
Tai sitten ihminen voi luottaa Kristukseen.
Uskon kohde on ratkaisevan tärkeä.
Usko on luottamista Kristuksen armoon.
Se on armon vastaanottamista, armossa pysymistä, -
armosta kiinni pitämistä ja elämän rakentamista armon varaan.
Usko on Kristuksen armon vastaanottamista.
Kaikki se yhdessä -
antaa elämälle peruskallion, -
joka on parempi kuin mikään muu.
Kyse ei siis ole siitä, mitä minä teen.
Kyse on siitä, mitä Hän on ja mitä Hän on luvannut. - Juuri niin.
Se vapauttaa meidät taakasta.
Monet ihmiset tänä päivänä kaipaavat rauhaa ja lepoa.
Kun kuuntelen sinua, ajattelen, että rauha löytyy Kristuksesta.
Se on totta. Monilla on se virhekäsitys, -
että kristinuskossa on kyse omista teoista.
Mutta kristinusko on Kristuksen tarjoaman rauhan vastaanottamista.
Ja siihen voi luottaa. Eräässä sananpaikassa sanotaan hyvin, -
että Hän rakasti opetuslapsiaan -
ja Hän rakasti heitä loppuun asti.
Juuri niin.
Kiitos, tri Veith, että tulit ohjelmaan -
kertomaan näistä evankeliumin keskeisistä asioista -
ja siitä, mistä armossa on kyse.
Kiitos. Tämä oli ilo. - Jumalan siunausta.
Kiitos myös teille, katsojat.
Meillä on valtava perintö -
uskonpuhdistuksen uskossa, "yksin Kristus", -
"yksin armo", "yksin usko", "yksin Raamattu".
Ei ikinä unohdeta tätä eikä luovuta tästä.
Tämä on todellinen aarre, -
kristinuskon todellinen sydän.
Miten lieneekään, -
en istuisi tässä ilman Kristuksen armoa ja rakkautta.
Se on kannatellut uskoani kaikki nämä vuodet.
Toivon teille kaikkea hyvää ja Jumalan siunausta.
Toivon lepoa Hänen lupauksissaan ja armossaan -
edessä olevalle viikolle ja aina loppuun asti.
Jumalan siunausta, nähdään taas Café Raamatussa!
Suomennos: Marianne Tenetz