PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Mul on täna külas dr Gene Veith.
Tere tulemast! - Aitäh. Tore taas siin olla!
Täna räägime armust.
See on tore sõna.
Tähistame reformatsiooni 500. aastapäeva.
Martin Luther ja teised
taasavastasid toona evangeeliumi ja armu.
Vahel on meil raske seda selgitada.
Kuidas sina seletaksid kellelegi, mis on kristlik evangeelium?
Kui olin ülikoolis,
uurisin keskaja kirjandust
ja reformatsiooni kirjandust.
Keskaja kirjutistes on Jumal kuskil siin kõrgel
ja kristlikes lugudes püüdsid inimesed suurte raskustega
üles Jumala juurde pääseda.
Dante Jumalikus komöödias liigub inimene läbi põrgu,
ronib puhastustule mäele ja pääseb lõpuks Jumala juurde.
Seejärel hakkasin uurima reformatsiooni kirjandust.
Uurisin oma väitekirjas luuletaja George Herbertit.
See oli peaaegu vastupidine.
Jumal tuli alla inimese juurde.
Inimene põgenes Jumala eest. Jumal tungis tema ellu.
Jumal tegi kõik.
See on arm.
See oli osa reformatsiooni aatest.
Mõisteti, et algatuse teeb Jumal.
Jumal tuli sõna otseses mõttes alla taevast
ja sündis lihaks, inimeseks, Kristuses.
Ta võttis enda peale meie patud.
Ta kandis meie eest karistuse ja päästis meid.
Me ei pea igavest elu oma tegudega välja teenima.
Jumal on seda teinud. Jeesus on teeninud meile igavese elu
enda heade tegudega. Asi on Tema, mitte meie tegudes.
Asi pole meie tegude karistamises. Jeesust karistati meie tegude eest.
Kui oled Jeesuses,
mis toimub usu kaudu, mis tuleb armust
ja tunneme armu Tema Sõna, evangeeliumi kaudu,
ristimise, leivamurdmise ja sakramentide kaudu.
Need on kõik viisid,
millega Ta meid Enda juurde toob. Ta teeb meid Enda osaks.
See on pääsemine usu kaudu.
Usk on vastus Jumala armule,
Jumala algatusele.
Ta pakub meile tasuta andestust ja halastust.
Kui võtame vastu armu ja Kristuse,
siis see ongi evangeelium.
Vahel kohtab teatud tüüpi inimesi.
Mul on sõber, kes on hea kristlane, isa ja abikaasa.
Ta räägib, et tihti tunneb ta Piiblit lugedes
end hukkamõistetuna.
Ta kogeb: "Ma ei suuda seda. Jumal on nii püha.
Tema käsud on nii absoluutsed."
Jeesus ei ütle: "Soovitan seda, aga tee, kuidas soovid."
Ta ütleb: "Ei. Sa ei tohi naist isegi vaadata.
Sa ei tohi midagi himustada. Pead olema absoluutselt puhas."
Mu sõber tunneb, et ta ei suuda seda.
Mida evangeeliumi selle kohta ütleb?
Keegi meist ei suuda seda, kui näeme Jumala seadust ja puhtust.
Meil on tähtis mõista, et me ei saa sellega hakkama.
Paljud mõtlevad: "Olen hea inimene. Suudan seda.
Jumal peab mind aktsepteerima, kuna olen nii hea ja täiuslik."
Selline hoiak välistab evangeeliumi.
Selline isik ei vaja evangeeliumi. Ta arvab, et head teod päästavad.
Tal loodab enda õigsusele.
Miks pidi Kristus surema, kui see tõsi oleks?
Piibel ja Püha Vaim, kes töötab Piibli kaudu,
peavad tooma meid kohta, kus lõpetame enda õigustamise,
kus mõistame, et ei saa sellega hakkama;
kus mõistame: "Ma vajan päästet."
Alles siis võime tõeliselt evangeeliumi sõnumit kuulda.
Ja see on hea uudis.
Vajan seda. Jeesus on mind päästnud ja mulle andestanud.
Alles siis võib tõeliselt Jumala armu tunda.
Vastasel juhul on see välistatud, kui loodad oma headele tegudele.
Kui su sõbra moodi Piiblit tõsiselt lugeda, ei lase see meil kergelt minna.
Näeme, et me pole nii head, kui arvame.
Me pole niikuinii eriti head.
Piibel räägibki sellest, kuidas Püha Vaim toob patutunnetuse.
See näitab ka, mis on õigsus,
see õigsus, mis tuleb usust Kristusesse.
Meid tuleb tuua patutunnetusele, kui Piiblit loeme.
Meieni peab jõudma ka Jumala armu tunnetus.
Kui inimene loeb vaid osi,
mis temas hukkamõistu tekitavad,
peab ta lugemist jätkama.
Seejärel muutub evangeelium talle nii hinnaliseks,
et ta ei taha sellest lahti lasta.
Vahel tunned: "Kuidas saab keegi mind armastada?
Mul on nii kohutavaid mõtteid. Olen tõeliselt isekas.
Kuidas saan olla kindel,
et Jumal aktsepteerib mind ja annab mulle andeks?
Et pääsen pärast surma taevasse?"
Saab olla kindel, kuna Jumala tõotusi võib usaldada.
Inimene võib haarata kinni Sõnast ja loota Jumala tõotustele.
Kristus ütleb: "Oled minu.
Olen tegelenud sinu patuga. Võtsin su patud enda peale.
Need löödi risti."
Asi pole isiklikus kogemuses või mingit moodi uskumises.
Ta on sõna otseses mõttes, ajalooliselt oma jumalikkuses
võtnud kõik need asjad. Ta ei eita, et patused oleme.
Ta võttis need ristil enda peale ja lepitas need.
Ta tõusis ka surnuist ja annab meile uue elu.
Usku võib määratleda ka järgmiselt:
Usk on Jumala tõotuste usaldamine,
mis on Tema Sõnas.
Mind on aidanud see,
et kui käin leivamurdmisel
ja kuulen sõnu: "see on sinu eest".
Suudan kujutleda,
nagu Jumal ütleks seda otse mulle nende sõnade kaudu.
Nii see ongi. "See on minu ihu, mis on murtud sinu eest.
Minu veri, mis on valatud sinu eest."
Luther pidas leivamurdmise tähtsaimaks osaks
sõnu "sinu eest".
Oleme inimesed; füüsilised ja piiratud olendid.
Me pole ainult vaimsed, oleme ka füüsilised.
Teame asju käegakatsutavalt. Näiteks söömise ja joomisega.
Sööme ja joome evangeeliumi.
Kristus annab end meile.
Me vajame seda.
Teadmine, et see on minu eest, on kõige imelisem asi.
Hämmastav, kuidas Jumal pakub mulle abiks erinevaid vahendeid.
Võin lugeda otse Piiblist, et Ta armastab mind.
Võin kuulda seda headest jutlustest ja leivamurdmisel osaledes.
Ta nagu kinnitaks mulle eri viisidel oma armastust. - Õige.
Siin on ka varjupool, mis on täiesti omamoodi.
Mõned ütlevad: "Kõik sünnib armust. See on võimas ja tõsi.
See tähendab seega, et võin ise oma elustiili valida
ja elada nagu tahan.
Ma ei vaja näiteks teatud Pauluse õpetusi.
Ta oli 1. sajandi rabi."
Kuidas vastaksid neile, kes väidavad,
et kuna meil on "üksnes armust" evangeelium,
siis Uue Testamendi õpetused pole meie jaoks siduvad?
See on järjekordne väärarusaam.
Ollakse segaduses, mis arm on.
Piibel ütleb, et kui võtta vastu Jumala arm ja uskuda,
on selle viljaks head teod.
Aga kui inimesel on halvad teod ja ta jätkab patustamist,
tähendab see, et tal pole piisavalt usku.
Usku, mille viljaks on parem elu.
Kui keegi ikka veel pattu teeb,
tähendab see, et tal pole piisavalt armu.
Tal pole piisavalt usku Jumala armu.
Kummalisel kombel pole asi selles, et nüüd pead äkki ...
Sellega on seotud teinegi eksiarvamus.
Paljud kristlased arvavad, et Jumala arm ja evangeelium
kehtivad vaid usule tulemise, pöördumise hetkel.
Nad ütlevad: "Võtsin Kristuse vastu.
Pöördusin. Tean, et Jeesus suri minu eest."
Aga pärast seda mõtlevad nad, et on käsu all.
Nad võitlevad perfektsionismi ja oma patuga.
Siis hakkab tihti vaevama kahtlus: "Kas Jumal armastab mind?
Kas ma olen üldse päästetud?"
Evangeelium siseneb inimese ellu, kui ta tuleb usule ja teadvustab seda.
Aga see on kogu kristlase elu jaoks. See on kristlase elu jõud
pidevaks meeleparanduseks pattudest,
murdumiseks, patutunnetusele tulemiseks;
pidevalt Kristuse poole pöördumiseks, et andeks saada.
Langed pattu
ja mõistad oma kadunud olukorda.
Ja siis pöördud üha uuesti Tema poole, Jumala armu poole.
Kui see juhtub, siis kristlane kasvab.
Meeleparanduse ja andestuse protsess on pidev.
Meis toimub progress. Kasvame oma usus.
Võidame patte,
kuigi tavaliselt jätkame võitlust mingite teiste pattudega.
Võitlus jätkub, kuni sureme ja saavutame täiuslikkuse.
Meid tehakse täiuslikuks ja pääseme Taevasse.
Aga Jumala armu evangeelium
annab meile võime paremini elada.
Luther räägib seaduse kolmest eesmärgist.
Esimene on ühiskonna võimalikuks muutmine.
Seadus piirab meie kõige hullemaid patte.
Meie sees võib olla pattu, kuid me ei tee seda,
et keegi ei saaks teada ja ma ei satuks halba valgusse.
Seaduse teine mõte on tuua meid patutunnetusele.
Nii võime meelt parandada ja armu vastu võtta.
Seaduse kolmas eesmärk on näidata kristlasele, mis on Jumala tahe
ja mis Talle meelepärane on.
Kui teame, mida Jumal on meie eest teinud,
tahab usk Talle meelepärane olla. Kui loeme Piiblit
ja näeme Jumala seadust, teame, et mõned asjad on hävitavad.
Need hävitavad teisi inimesi, keda Jumal armastab.
Need võivad hävitada meid. Jumal tahab meile midagi paremat.
Sellest saab meile juhend, kui me kasvame.
Kasvame Tema armus.
Ja me ei tohi selles osas kunagi alla anda.
Üks mees ütles kord täpselt nagu ütlesid:
"Kui sain kristlaseks, siis kuulsin evangeeliumi.
Rohkem ma seda ei vaja." Olin šokis: "See pole võimalik!"
See meenutab mulle üht soome nalja.
Naine küsib abikaasalt, kas too ikka armastab teda veel.
Mees vastab: "Ütlesin seda juba korra.
Ütlen, kui meelt muudan."
Seda ei öelda ainult üks kord.
Seda on iga päev vaja. Vaja on kinnitust
Mehena tahan 36 aasta järel ikka veel kuulda, et naine armastab mind.
See on tähtis.
Ma ei mõista, kuidas saab omada lähedast suhet Jeesusega,
ilma et Tema armastus ja andestus pidevalt kinnitust ei saaks.
Mainisid meeleparandust ja meeleparanduses elamist.
Vahete vahel kuuleb küsimust, mis on meeleparandus.
Kas see nõuab mingeid erilisi trikke?
Kas on olemas mingi nimekiri, mis asjad tuleks joonde ajada?
Mis on andeksandmine?
See oli suur teema 500 aasta eest reformatsiooni ajal.
Lutheri poolt uksele naelutatud 95 teesist esimene kõlas,
et kristlase elu on pidev meeleparandus.
Kui Luther tõlkis Piiblit,
ütles vana ladinakeelne Piibel, et kui pattu teed,
tuleb teha patukahetsustegusid.
Ehk tuli teha midagi, et oma pattude eest maksta.
Tuli võtta vastu karistus, tunda end süüdi,
või teha midagi muud oma pahategude korvamiseks.
Kreekakeelne sõna oli 'meeleparandus'.
Inimene parandab meelt, kui pattu teeb.
See tähendab pöördumist, meelemuutust.
Kreekakeelne sõna on metanoia.
See tähendab meelemuutust.
Meeleparandus tähendab seda,
et inimene teadvustab oma üleastumist.
Ta hakkab teadvustama, et väärib karistust.
Seejärel pöördub ta Kristuse poole.
Pöördub Jumala armu poole
ja Jumal lubab meie teod andeks anda.
Kui Ta meile andeks annab,
pestakse patt ära.
Plekk võetakse ära.
Suhe Jumalaga paraneb
tänu Tema algatusele. Tänu Kristuse tööle.
Ja kui tõesti meelt parandame,
tahame parandada suhte ka inimesega, kellele haiget tegime.
Tavaliselt on meie patud suunatud ligimeste vastu.
Lisaks Jumalale on patt suunatud ka ligimeste vastu.
Kui kasvame meeleparanduses
ja andestuse vastuvõtmises,
paneb see meid ligimesi armastama.
"Armasta Issandat, oma Jumalat, kogu südamest, hingest ja jõust
ja ligimest nagu iseennast."
Üks parimaid mõtteid mida lugenud olen, kõlab:
"Jumal ei vaja sinu häid tegusid. Neid vajab sinu ligimene."
See on tõsi. Reformatsiooni ajal
valitses arusaamine, et teed asju Jumalale.
Kui tahtsid tõeliselt vaimne olla,
ei tohtinud sa abielluda ega tavalist tööd teha.
Sa ei tohtinud olla samasugune kodanik nagu teised.
Pidid teistest eralduma
ning veetma aega palves ja Jumalale vaimset tööd tehes.
Luther ütles:
"Inimesed arvavad, et pääsevad oma heade tegude tõttu.
Kuidas need üldse head on? Keda sa aitad?"
Jumal ei vaja häid tegusid. Ta ei vaja midagi. Ta on kõikvõimas.
Ligimesel aga on vajadusi. Jumal tahab meilt tegusid,
mis puudutavad teisi inimesi.
Kristuses ilmneva Jumala armastuse ja armu tundmises
on midagi, mis pehmendab meie südant.
Teame, et oleme patused ja et Jumal andis meile andeks,
kuid suhtume ligimesse, sugulasse või töökaaslasesse karmilt
ega anna neile andeks.
Kohtleme neid halvasti.
Kui mõelda, kuidas Jumal meid kohelnud on,
peaks see muutma viisi, kuidas teisi kohtleme.
Peame saadud armastust edasi jagama.
Täpselt. Oleme saanud Jumalalt ka armu,
kuid võime anda seda ka teistele.
Tuleb teisi armuliselt kohelda,
nagu Jumal aktsepteerib meid ja armastab meid,
kuigi me ei vääri seda.
Võime armastada teisi, kuigi nad seda ei vääri
või nad on meile haiget teinud.
Tuleb õppida nende suhtes armuline olema
ja armastama neid Jumalalt saadud armastusega.
Meil on veel mõni minut.
Usk on usupuhastuses vähemalt sama keskne kui arm.
Nad ütlesid "ainult Kristus",
"ainult arm" ja "ainult usk".
Kui räägime usust Jumalasse,
mida me sellega mõtleme?
Usk ja arm Kristuses
on omaette ja ka sama reaalsuse eri aspektid.
Usk on ...
Usk on see, et me usaldame.
Võime usaldada ja uskuda oma tegudesse,
oma töösse, oma rahasse või oma võimekusse.
Või võime Kristusesse uskuda.
Usu objekt on otsustava tähtsusega.
Usk on Kristuse armu usaldamine.
See on armu vastuvõtmine, armus seismine,
armust kinni hoidmine ja elu ehitamine selle ümber.
Usk on Kristuse armu vastuvõtmine.
Kõik see koos
annab elule aluskalju,
millest paremat pole.
Asi pole seega selles, mida mina teen,
vaid selle vastu võtmises, mis Tema on ja mida Ta on tõotanud.
See vabastab meid koormast.
Paljud igatsevad tänapäeval rahu ja hingamist.
Kui sind kuulan, mõtlen, et rahu leiab Kristuses.
See on tõsi. Paljud on eksiarvamusel,
et kristluses on asi oma tegudes.
Aga kristlus on Kristuse pakutud rahu vastuvõtmine.
Ja võin Teda usaldada. Ühes kirjakohas öeldakse hästi,
et Ta armastas oma jüngreid
ja Ta armastas neid lõpuni.
Täpselt.
Aitäh, dr Veith, et tulid saatesse
rääkima neist evangeeliumi kesksetest asjadest
ja sellest, millega armu puhul tegemist on.
Aitäh. Rõõm oli minu poolel. - Jumal õnnistagu sind!
Aitäh teilegi, head vaatajad!
Meil on vägev pärand
reformatsiooni usus - ainult Kristus,
ainult arm, ainult usk, ainult Piibel.
Ärgem unustagem seda ega loobugem sellest kunagi!
See on tõeline aare,
kristluse tõeline süda.
Tähendagu see midagi või ei,
aga ma ei istuks siin ilma Kristuse armu ja armastuseta.
See on kandnud minu usku kõik need aastad.
Soovin teile kõike head ja Jumala õnnistust!
Soovin teile hingamist Tema tõotustes ja armus
järgmiseks nädalaks ja kuni lõpuni.
Jumal õnnistagu teid! Kohtumiseni Piiblikohvikus!
Kui see saade on sind õnnistanud,
kas tohiksin paluda, et kaaluksid selle saate toetamist?
Saate teostamises osalevad paljud -
stuudios, kaamerate taga ja mujal.
Me ei saa teha saateid ilma vabatahtlike toetuseta.
Aitäh, et kaalud seda! Jumal õnnistagu sind!
Toetusinfo aadressil www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri