PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohviku saatesse!
Lindistame saadet ajalooliselt olulisel ajahetkel.
Tund aega pärast lindistust
algab parlamendis debatt eutanaasia teemal.
Kas Soome võtab vastu uue seaduse,
mis lubab eutanaasiat, mida teatud hulk kodanikke nõuab?
Stuudios vestleb minuga sel elutähtsal teemal
arst Pekka Reinikainen. Tere tulemast! - Aitäh.
See on tõesti elu ja surma küsimus,
sest räägime, kas Soome tuleb seadus,
mis annab õiguse lõpetada inimese elu eutanaasiaga.
Räägi vestluse algatuseks, millega eutanaasias tegemist on.
Eutanaasia tähenduse suhtes valitseb suur segadus.
Eutanaasia tähendab 'head surma'.
Võiks arvata, et see on hea, loomulik surm
ja see on kaasaegse meditsiini siht.
Enam ei püüta kunstlikult takistada
normaalset, haiguse põhjustatud surma,
vaid kasutatakse valude korral palliatiivset ravi.
Seejärel siirdutakse terminaalse ravi juurde,
kuid hooldust ei lõpetata kunagi. Selle lõpetamine on müüt.
Seda isegi tõhustatakse, kuid selle sihiks on patsiendi heaolu
ja võimalikult hea, rahulik, loomulik surm.
Kunagi Soome ajaloos pole eksisteerinud oskust ja vahendeid
sellega korralikult tegelemiseks.
Kui kuulata inimeste vestlusi antud teemal,
märkab palju segadust ja valeinfot.
Üks alati esile kerkiv teema
on eutanaasiadebati emotsionaalsus.
Öeldakse näiteks, et kui inimesel on talumatu valu,
on julm, kui ta ei tohi surma paluda.
Kuidas suhtud sellesse tihtikõlavasse mõttesse?
See on müüt. Kaasaegne valuravi põhineb sellel,
et valusid üldse poleks.
Kaasaegne valuravi püüab valu ennetada,
muidu jääb valu mällu ja sellega on raskem tegeleda.
Hetkel on vahenditeks suurepärased ravimid,
valupumbad, kirurgilised meetmed, kiiritusravi
ja viimase valuravi moodusena anesteesia ehk ajutine narkoos.
Nendega saab valu kontrolli alla. Enam pole põhjendatud väita,
et eutanaasia põhjuseks on valu. Seda näeb ka rahvusvahelisel areenil.
See pole enam peamine põhjus. Põhjused on hoopis teised.
Siin on nii suur segadus. Kuulsin televisioonis üht vestlust,
kus keegi väitis veendunult, et magamapanek ehk sedatsioon
on sama mis eutanaasia. Mida sa arstina sellele vastad?
See ei ole sama asi. Olen ise anestesioloogina töötanud.
Patsient pannakse magama. Ta ei tunne valu ega tea, mis toimub.
Seejärel äratatakse ta üles. Ei midagi kummalisemat.
Sel pole mingit pistmist eutanaasiaga.
Siin kasutatakse täiesti eri ravimeid kui eutanaasias.
Ravimite valik näitab eesmärki.
Vääritimõistmist on nii palju,
et selle algatuse tegijad ning arstid taotlevad sama.
Algatuse autorid pole meditsiinieksperdid
ja pole töötanud arstina või terminaalravis.
Nad ei mõista, kus tänane meditsiin on.
Eutanaasia pole vajalik, kui terminaalravi korda saame.
See on Soomes üsna heal järjel. Väikest parandamisruumi on,
kuid meil on koolitatud kümneid ja on isegi üle saja vastava eriarsti.
Seda osatakse. Vaja on vaid väikeseid parandusi.
Võid seega arstina rahustavalt öelda,
et pole vaja karta elu lõpus
päevade ja nädalate kaupa valude käes kannatamist.
Ei mingil juhul.
Janu, nälja, ahistuse ja valu kannatamine on kõik müüdid.
Kõige eest saab hoolitseda.
Seepärast ongi tähtis saada kõikjale
kõrgetasemeline, hästi teostatud terminaalravi.
Kui võetakse vastu Eutanaasiaseadus,
saavad mõned selle valiku ja teised ei saa midagi.
Peame panustama ressursid terminaalravi arendamisse.
Paradoksaalselt võib mõni siin öelda, et see ju maksab.
Tegelikult on see kasulik,
kuna patsient võetakse vaatluse alla ja teatakse, kes mida teeb.
Jääb ära kasutu kiirabiralli haigla ja kodu vahel.
See on planeeritud tegevus.
Julgen majanduskriisi ajal öelda, et see on kuluefektiivne.
Lisaks tagab see ravimatu haiguse puhul kõigile
normaalse, rahuliku surma.
Toon välja inimeste mõtteid, mida kuulnud olen,
kuna sinult kui arstilt saab vastuseid.
Mõned ütlevad: Mis siis, kui ma lõpus teadvuseta olen
ja säilitatakse elu, mis ei reageeri ega tea millestki midagi? Mida ütled?
Pole võimalik. Kui tuvastatakse ajusurm, on inimene surnud.
Üle paari päeva teda kunstlikult elus ei hoita.
Pole sellist tehnoloogiatki.
Seegi on müüt, et kõik kohad on täis surnuid, keda vägisi elus hoitakse.
See pole võimalik ja teatud harvadel juhtudel seda enam ei tehta.
Tänapäeva meditsiin lubab,
et surmaga lõppevasse haigusse surrakse normaalselt,
kuid kedagi pole vaja tappa.
Siingi on suur segadus.
Näib, et mõned arvavad nagu hoiaksime kedagi vägisi elus.
Ükski eutanaasia vastane pole minu teada vastu sellele,
et inimesel lastakse surra, kui surm tuleb.
Ei. See on õige ja hea ravi.
On inimeste kiusamine ja piinamine,
kui neile osutatakse ebavajalikku ravi etapis, kus see vaid kahjuks tuleb.
Väide, et see on topeltstandard, kui arst annab siiski nii palju morfiini
et sellesse võib surra. See pole tõsi.
Tekib morfiinitaluvus. Selle kogus võib tõusta väga kõrgele.
Need, kel korralikult valu ravitakse, ntks morfiiniga, on teisigi ravimeid,
saavad nii pikema ja kvaliteetsema elu kustumise faasi.
Et kõigile selge oleks - eutanaasia, mida propageeritakse,
tähendab inimesele mürgi andmist, nii et see ta tapab.
See on sekkumine asjade loomulikku kulgu.
Täpselt. Eutanaasias antakse tapvaid ravimeid.
Ma ei hakka neid nimetama. Need on tapmisravimid.
Valu- ja terminaalhoolduse ravimid on hoopis teised.
Sel teemal on soomekeelne raamat "Arst saatjana",
kus näeb antud teemal 20 Soome eriarsti nägemust.
Pole vaja kedagi tappa.
Kirjutan dotsent Reino Pöyhiäga, kes on anesteesiaspetsialist, brošüüri,
mille TV7 ilmselt lähiajal avaldab,
kus neist asjust selgelt ja lühidalt räägitakse.
Loodetavasti on nüüd selge, millest räägime.
Kui paar sammu tagasi minna,
siis kui arstiteaduses võhikuna
seda debatti olen kuulanud, olen täheldanud,
et tegemist on küsimusega, kuidas inimene üldse surma suhtub.
Hirmud, millest räägitakse,
mida mainis teledebatis ka üks arst, algavad juba kaua enne valusid.
Alati on teatud mõttes raske
võtta seisukoht oma elu lõppemise kohta.
Uurimustes on tõestatud,
et valu eutanaasia põhjusena on üsna tühine faktor.
Peamine on soov teistest mitte sõltuda ja et lähedased su kannatusi ei näeks.
Mõned tunnevad üksindust ja surmahirmu.
Need on palju rohkem psüühilised, olemasolu mõttega seotud küsimused
kui see väidetav valu.
Seepärast on terminaalraviasutustes tähtis lähedaste kohalolu.
Kui neid pole, siis võiks olla kenad, asjalikud vabatahtlikud,
et inimene ei peaks üksi olema.
Inimene kardab üksindust, hülgamist ja tundmatut.
Selles etapis,
kus sul pole midagi peale teki ja lae, kõik muu on ära võetud,
kui sul pole enam golfikeppe, maastureid, suvilaid, välisreise,
pole enam muud kui sina ja Jumal.
Pooled inimestest saavad Jumalaga sotid selgeks viimastel hingetõmmetel,
näitavad mõned uurimused.
Ka seepärast võib kristlikust perspektiivist väita,
et Jumal on kõik planeerinud ning haigus ja surm on osa elust.
Seda ei saa ära kustutada ja lahkuda Sinatra "My Way" laulu saatel
ning Jumalale rusikat näidata.
Nii jõuamegi abistatud enesetapu või eutanaasia seadustamiseni.
Siinkohal jõuame järgmise aspektini.
Vestleme siin sellest kristlastena.
Nii öeldakse meile: Ahaa, teil on antud küsimuses maailmavaade.
Imestan selle üle ja küsin, kas mitte kõigil pole maailmavaade?
Ma pole veel kohanud inimest, kel poleks maailmavaadet.
Alati öeldakse, et kristlased soiuvad vaid Piibli kirjakohti
ja on sellega eutanaasia vastu. Asi pole üldsegi selles.
Räägin arstina. Meie eesmärk on,
et kõik võiksid tunda end turvaliselt. Nad võivad arsti usaldada.
Arst ei tee midagi illegaalset ega tapa neid.
Meil on viiteid, et Hollandis
toimub ca 13% surmadest palliatiivse anesteesia abil.
See tähendab, et sellesse ei tohiks surra, vaid sellest äratatakse üles.
See tähendab varjatud eutanaasiat. See on äärmiselt ohtlik.
Soomes määratakse palliatiivset anesteesiat
hinnanguliselt ehk sajale inimesele aastas.
Aga kui Hollandis toimub 13 % kõigist surmadest sel teel,
on olukord kontrolli alt väljunud.
Siis võib öelda, et arsti kavatsusi ei saa enam täielikult usaldada.
See on statistika järgi selge.
Arste peab saama usaldada. Arstile ei tohi anda tapmislitsentsi.
Sellest algavad probleemid. Hollandis näeb seda selles,
et teatud ministrid on püüdnud jõuda eutanaasiaõiguse tagamiseni
elust küllastunud tervetele vanuritele.
Sellest näeme, kuhu see viib.
Libedal kaldteel jõuab selliste asjadeni.
Kas pole tõsi seegi, et räägitakse
ka suurtes probleemides noorte õigusest eutanaasiale?
Räägitakse isegi laste õigusest eutanaasiale?
Ka Soomes peetud debati puhul ei maini eelnõualgatus,
et see peaks hõlmama ka lapsi.
Kuid pärastlõunalehtede pealkirjades räägitakse just laste juhtumitest,
kellele oleks tulnud eutanaasiat kohaldada.
Soome parlamendis arutlusel olevas algatuses ei räägita lastest midagi.
Kuid sellest näeme, kuhu tahetakse jõuda.
Belgias hõlmab see juba ka lapsi.
Siin oleme juba probleemides.
Eutanaasiaseaduse kirjutamise osas
on mul kahju juristidest, kes seda peavad tegema.
Seaduse ettevalmistamist on niigi kritiseeritud,
kuid see on võimatu töö.
Millega saab tagada patsiendi psüühilist tasakaalu?
Mis siis, kui patsiendil on mingi psüühiline haigus
ja ta pole täiesti otsustusvõimeline ning kannatab valude käes?
Kas poleks siis vale, kui tema ei saaks eutanaasiat?
Selline tegevus on arulage. Siin on võimatu otsustada.
Arst peab otsuse tegema.
Patsient ei tee seda otsust, kui seadusparagrahve vaatame.
Arstid peavad otsustama, kas tahavad olla elu ja surma isandad.
Ja kas arstid tahavad neid tappa?
15 % Soome arste on teatanud, et võib-olla tahavad, võib-olla mitte.
Hollandis on ilmnenud, et arstidel tekib tappes ahistus
ja see ilmub nende unedesse.
Kas peame kohustama mingi ameti sellisesse ahistusse,
kus nad hakkavad neist juhtumeist und nägema?
See vastab tõele.
On veel üks asi, mida on raske kontrollida.
Kui meil on selline seadus ja esineb majandusraskusi ja muud,
siis inimene tunneb juba praegu väga kergesti, et on koormaks,
aga kui palju enam veel siis, kui seadus vastu võetakse?
Ta on koormaks lähedastele, ta on majanduslikuks koormaks,
Tekib vaimne surve paluda eutanaasiat.
Jah. Soomlane on äärmiselt seaduskuulekas,
ilmselt EL-i seaduskuulekaim rahvas.
Meil on masendusse kalduv loomus.
Nagu ütlesid, hakatakse kergesti mõtlema,
et on kodanikukohus eutanaasiat paluda.
Siin valitseb ilmne oht.
Teine võimalus on hoolitseda nende eest armastuses, soojuses, läheduses,
nii et ei räägita enam üksildasest surmast.
Korralikes terminaalhoolduskodudes ei paluta eriti eutanaasiat.
See ongi sellega seletatav.
Rääkisime, et kõigil on maailmavaade.
Kristlik maailmavaade on sarnane ka elu alguse puhul.
Kui inimene pole veel emaüsast väljunudki,
ütleme, et ta on Jumala loodud,
ta on väärtuslik ja ta elu tuleb kaitsta.
Elu lõpul sõltume taas teistest
ja taas on kristlik sõnum, et inimene on alati väärtuslik. - Jah.
Ja Jumala loodud. Maailmavaatel on tohutu mõju.
Vahel meenub mulle, et vastamisi on surma- ja elukultuur.
Kristliku sõnumi järgi sai Jumal inimeseks.
Jeesuski oli sündimata laps ema kõhus
ja Ta oli ka siis äärmiselt hinnaline Jumala Poeg ja seda kuni lõpuni.
Jeesuski vajas algul ema hoolitsust - mähkmete vahetamist, imetamist jms.
Miks ei võiks me siis lõpus hoolitsust vajada?
Mõned võõrastavad ega taha sattuda teiste hoolitsetavaks.
See on lihtsalt osa elust.
Ka elu keskel võime üsna tihti teiste hoolitsust vajada.
Peaks olema võimalik usaldada, et kui voodisse satun ja tuleb arst,
püüab ta mind päästa ja aidata,
mitte karta, et ta pooldab elu võtmist.
Kindlasti. Usaldus arsti vastu on A ja O.
Kui me ei saa enam arsti usaldada ... Ma ei taha kolleegidest halba rääkida,
see pole meil kombeks, aga teoreetiliselt on võimalik olukord,
kus ravieksitus maskeeritakse aidatud enesetapuks või eutanaasiaks
Soomes on arstide suust kuuldud sedagi,
et tuleks anda võimalus, ma tsiteerin
"vabastada puudega inimesed nende asjatutest kannatustest".
See on üsna julm jutt, mis ei meeldi puuetega inimeste ühendustele.
Ajalehes Helsingin Sanomat oli Kalle Könkköla hea artikkel teemal,
et eutanaasia on halb.
Könkköla oli 30 aasta eest haiglas ja unistas eutanaasiast.
Üks sõbralik õde märkas tema muret
ja hakkas talle Väikest Printsi lugema
Könkkölä muutus rõõmsaks, et teda pandi tähele ja ta meeldis.
Ta loobus sellest mõttest
ja on nüüd oluliselt mõjutanud puuetega inimeste poliitikat aastaid.
Kogu see debatt võiks meid äratada.
Selle asemel, et kavandada surmakultuuri edendamist,
võiksime arutada,
kuidas üksteise eest algusest lõpuni paremini hoolitseda.
Täpselt.
Selles ongi inimlikkus.
Kogu tervishoiusüsteem toetub halastaja samaarlase loole.
See tekitas suurt viha, kui Jeesus selle kunagi rääkis,
sest preester ja leviit läksid mööda ning tuli põlatud halastaja samaarlane
kes panustas abivajajasse kahe päeva palga.
Ta maksis võõrastemaja isandale, pesi haavad ja lasi neid ravida.
Ta pani ta nö laatsaretti. Seegi sõna lähtub Piiblist.
Ta lubas maksta ka ülejäänu eest.
Siit näeb, et hästitoimivas ühiskonnas rahastavad selle ligimesed.
See pole mingi probleem. Rõhutaksin seda, mis juba kõlas -
terminaalhoolduse korrastamine ei kasvata kulusid.
Tundub, et see vähendab kulusid.
On asjatu halada, et jälle on üks kulukas süsteem juures.
See pole nii.
Rõhutaksin seda,
et eutanaasiaga surmataks mõni, terminaalravi jäetaks hooletusse
ja kõik teised, suur enamik ehk kümned tuhanded,
jääksid elu lõpus ilma terminaalhoolduseta.
See on väga halb lahendus.
Oled ise kristlik arst.
Mida ütleksid kristlastest vaatajaile,
kes järgivad Jumala Sõna, kuid keda surm siiski ahistab?
On sul mõni lohutussõna?
Me ei sure ju.
Jeesus ütles: Kes elab ja usub minusse, ei sure kunagi.
Arstina olen näinud palju surijaid.
Olen patsiendi surres tema kõrval olnud.
Näiteks halvatud usuõde, kelle viimaseid hingetõmbeid jälgisin.
Äkitselt tekkis hämarasse ruumi nagu valgus ja keskendus patsiendile.
Ta tõusis pooleldi istukile.
Tema silmad avanesid, neist lähtus otsekui valgust,
kortsud kadusid sekundiga näost ja ta uinus naeratusega igaveseks.
Teadsin, et ta ei surnud, vaid keegi tuli talle järele.
Võime loota Jumala Sõnale:
"Kes elab ja usub minusse, see ei sure kunagi." Olen seda näinud.
Paljud omaksed on rääkinud sama, kui keegi on surnud kodus.
Paari nädala eest kuulsin kellestki, kes suri kodus vähki.
Kohal olid lapsed, vanemad ja vanavanemad.
Mulle räägiti, et ta nägi inglit ja suri.
Võime rahulikud olla. Surm on viimane vaenlane.
Issand on selle võitnud. Asi on turvalistes kätes.
Üks parimaid viise selleks ette valmistuda,
on hoolitseda oma usuelu eest.
Siis võib teada, et oleme kindlates kätes.
Jeesuse ülestõusmine on hästi tõestatud.
Teame, et Tema võitis surma. Sinu toodud näiteid
võib näiteks ette kuulata ja hoolitseda,
et meie usk puhkaks Kristuses.
Jah. See eeldab, et tunned Jeesust ja Jeesus tunneb sind.
See toimub Sõna lugedes ja pidevalt Jeesusega palveosaduses olles.
Paljud unustavad selle ära ja võib juhtuda, et kui Jeesus tuleb,
ütleb Ta: Ma ei tunne sind.
See on kõige kohutavam. Elu mõte on tunda Jeesust.
Aitäh, Pekka Reinikainen, et valgustasid eutanaasia teemat.
Õnnistust sinu tööle! - Aitäh, Leif.
Aitäh, head vaatajad!
Saime hea hulga infot selle kohta, milles asi on,
et me ei peaks toetuma mingitele müütilistele arusaamadele,
vaid teaksime, millega tõeliselt tegemist on.
Meil, kes usume Jeesusesse, pole põhjust karta.
Ja kui sa ei usu, siis Tema on valmis millal tahes sinu ellu tulema.
Me ei häbene seda öelda.
Jeesus lohutas inimesi juba ammu: "Mina olen tee, tõde ja elu."
Keegi ei pääse Isa juurde muidu kui Tema kaudu.
Aga see, kes Temasse usub, elab, isegi kui ta on surnud.
Nii ütles meie Issand. Õnnistatud nädalat!
Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Olen Leif Nummela ja teen Piiblikohviku saadet.
Kui tahad toetada seda saadet ja kristlikku teletööd,
saad teha seda ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
TV7 Eesti tööd saab toetada helistades annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 eurot. Lisainfo: www.tv7.ee
Aitäh, et aitad neid saateid võimalikuks teha!
Tõlge: Monika Jaaguri