PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohviku saatesse!
Täna räägime Piiblikohvikus Piiblist,
Piibli tähendusest
ja sellest, mida see ja teised usupuhastuse kesksed rõhuasetused
kultuuris inimestele tähendasid.
Mul on külas professor Tapio Puolimatka.
Usupuhastuse olulisemaid omadusi
oli selle piiblikesksus.
Hiljem arendati seal välja moto,
mille väitel on usuasjus otsustav ainult Piibel.
Piiblit peeti autoriteetseks ja usaldusväärseks.
Lutheri sõnul võivad eksida kirikukogud,
piiskopid, paavstid ja kõik,
kuid Jumal ei saa eksida.
Seega, kui Jumal on rääkinud, on see täiesti usaldusväärne.
Teine asi, mida usupuhastajad rõhutasid,
oli see, et Sõna avaldab mõju.
Jumal teeb tööd maailmas ja inimeludes oma Sõna kaudu.
Neil teemadel oleme sinuga mõlemad kirjutanud
raamatus "Ainult usust, ainult armust",
mille on toimetanud Leevi Launonen ja Elina Rautio.
Tänavu on usupuhastuse aastapäev.
Kui mõtleme kesksele kohale, mis Piiblil usupuhastuses oli,
kuidas on see mõjutanud valdkondi nagu teadus, haridus jne?
Oxfordi Ülikooli professor Peter Harrison juhib tähelepanu,
et siin toimub täielik muutus kultuurilises mõtlemisviisis.
Harrisoni sõnul tekib sõnakeskne kultuur.
Seni eksisteeris pigem pildikeskne kultuur.
Teaduse aspektist on siin vahe selles,
et asjadele hakatakse otsima täpsemaid teaduslikke seletusi.
Ei usuta enam sama palju metafooridesse
ja ebamäärastesse analoogiatesse.
Sõnakeskne kultuur tekitas ...
Siin on ka see mõõde,
et kui evangeeliumites räägitakse pealtnägijate vaatevinklist,
siis nende tähelepanekute teave on usaldusväärne.
Tekkinud teaduslikus kultuuris rõhutatakse täpset sõnalist väljendust
ja täpseid tähelepanekuid.
Tekib eksperimentaalne loodusteaduslik meetod,
mis ühineb matemaatilise mõtlemisega.
Looduse loogika pole piltides,
vaid seda näeb näiteks matemaatilises täpsuses,
milles Jumal on oma tahet ilmutanud.
See protsess hakkas edendama loodusteaduse revolutsiooni.
See on üks Sõna-kesksuse mõjuavaldusi.
Üks kirjanduskriitik juhtis tähelepanu,
et Piibli-aegses maailmas ja antiigis oli suuri sangareid,
kuid tavainimene polnud eriti väärtuslik.
Piibel on aga täis tavalisi inimesi, kel on kultuuri mõttes kõrvalroll,
kuid nad tõstetakse Piibli narratiivis kesksele kohale.
Kui ühendada see faktiga, et usupuhastuses püüti tõlkida Sõna
ja Luther näiteks kasutas aega ja nägi vaeva,
kui teda taga kiusati ja taga aeti,
Piibli tõlkimiseks saksa keelde.
Ta lõi sellega aluse kogu saksa keelele.
Kuid Jumal andis Piibli tavainimese keeles.
Tavainimene sai lugeda Piiblit
ja selle kaudu Jumalaga osadusse pääseda.
Kas sinagi näed, et tavainimene muutus oluliseks
ja see oli üks mõjusid?
Selle tuumaks on mõte, et igaüks peaks suutma ise Piiblit lugeda.
Sel juhul saab sõna-kesksest kultuurist
ka üldise rahva õpetamise nõue.
Näeme samasugust protsessi ka Soomes.
Soome keel on vormunud
ja soome kirjakeel sündis Piibli tõlkimise kaudu,
kui Mikael Agricola alustas Uue ja osa Vana Testamendi tõlkimist.
Samal ajal lõi ta kirjakeelt ja tõi palju uusi sõnu keelde.
Piiblit püüti panna vähehaaval sellisesse vormi,
et see oleks kättesaadav laiematele rahvamassidele.
See nõudis muidugi kirjaoskuse õpetamist inimestele.
See tekitas elustiili, kus loeti ja kujutati elu sõnade kaudu.
Sõna positsioon kultuuris tugevnes
ning tugevnes kirjandus ja tsivilisatsiooni hindamine.
Kui mõelda Piiblile dokumendina, pole see mingi lihtne teos.
Seal on luulet,
näiteks Psalmides, kus väljendatakse tundeid;
armastusluulet Ülemlaulus;
draamat Iiobi raamatus, mis kujutab kannatuse lugu;
on ajalugu ja evangeeliumeid, kus on karme ajalookirjeldusi;
on Ilmutusraamat, ja filosoofia Kogujas.
Selle lugemine sisaldab võimast hariduspotentsiaali.
Mõeldes oma elule, kui 13-aastaselt Piibli läbi lugesin,
näen, kuidas Piibli maailm ehitas minu haridust,
arendas mind intellektuaalselt ja andis mulle maailmavaate,
kus erinevatest eluvaldkondadest kujuneb mõttekas tervik.
Kõigile peamistele usupuhastajatele
oli äärmiselt tähtis rahva õpetamine.
Luther piinles sisimas, kui ütles,
et inimesed ei tunne ega tea. Nii kirjutas ta Katekismuse,
Suure Katekismuse ja õpikuid, mis levisid sajatuhandelises tiraažis
ja mida loetakse tänapäevani.
Mõte oli harida tavainimesi,
kõiki mehi, naisi, lapsi ja noori,
et kõik selle info kätte saaksid.
Selles mõttes oli see ka vastu
eliidi olemasolule usuasjades,
kus eksisteerib mingi teadjate klass
ja teised, kes ei tea midagi, elavad teadjate klassi armust.
Tavainimene võib lugeda ja tõdeda, mida Piibel õpetab
ning esitada küsimusi pastoritele ja vaimsetele juhtidele.
Täpselt. Probleem on selles, et intellektuaalidele ei saa loota.
Nad on rohkem või vähem ennasttäis olendid.
Intellektuaalid on tihti rikkad ja elumüksude eest kaitstud.
Tavainimene elab tavaelu reaalsuses,
kuid sõnaliselt harituna ja Piiblitundjana
suudab ta seda ehk usaldusväärsemalt näha.
See pole ainus raamat usupuhastuse teemal.
Üks äärmiselt huvitav raamat on rootsikeelne "Läsarna" (Lugejad),
mis räägib, kuidas 19. saj lõpu Rootsis
sünnitas kristlik rahvaärkamine grupi inimesi,
keda kutsuti lugejateks.
Sellepärast, et nad lugesid niivõrd palju Piiblit.
Kuid nad lugesid tohutult ka muud kirjandust.
See teos ja paljud teisedki arvavad,
et tegelikult lõi see rahvaärkamine aluse Rootsi heaoluühiskonnale.
Selle abil said inimeset haridust ja teavet
ning hakkasid rajama koole, haiglaid, lasteaedu,
vähenes alkoholism. Sel ärkamisel oli tohutu mõju.
Selle tuumaks oli Jumala Sõna kuulmine, lugemine ja kuulutamine.
Lisaks sellele, et see avas tehniliselt kogu kirjanduse ja sõna tähenduse,
revolutsioneeris Jumala Sõna ka elu.
Sama juhtus ka metodismi mõjul, kui Inglismaal tegutses John Wesley.
Metodistlik ärkamine toimus töölisklassi seas,
kus esines palju alkoholismi ning lapsed ja pered kannatasid.
Tekkisid metodistlikud piibliuurimisgrupid,
mis tõstsid terve ühiskonna moraali ja elutaset ning pere ja laste elutaset.
Ametiühingute liikumine oli kaua aega metodistide käes,
kuna see oli töörahva liikumine.
Piibli jõud on selles,
et selles on Jumala igavene vägi.
Seda on võimatu lugeda seda tundmata.
Tihti, kui hakkan õhtul väsinult Piiblit lugema,
märkan äkitselt, et olen värskem.
See annab mulle üleloomulikku jõudu.
See pole niisama raamat. See on Jumala igavene Sõna.
Selle igavese Sõna toel võime uueneda nagu kotkad.
See annab jõudu. Ja mõtisklemine Piibli päheõppimise juures
süvendab ja rikastab, kui sa öösel näiteks magada ei saa.
Kui sul paar peatükki Piiblist peas on, on tore nende üle mõtiskleda.
Olen vahel mõelnud,
et see on äärmiselt tähtis Jumala tundmise seisukohast.
Mul on sama kogemus, et Jumal räägib oma Sõna kaudu.
Ja kui mõelda, et sinu vastas rongis istub mõni inimene,
kes ei ütle 6-tunnise reisi jooksul midagi,
ei õpi te teineteist tundma.
Sa võid jälgida seda inimest ja teha mingeid õigeid või vääri järeldusi
riietuse ja lugemismaterjali põhjal, kuid sa ei õpi teda kunagi tundma,
enne kui ta avab suu ja hakkab rääkima.
See on täiesti revolutsiooniline. Õpid teist tundma ja võid asju küsida.
Siin on mingi suur saladus,
et Jumal on Piiblis algusest lõpuni rääkiv isik.
Lisaks veel see, et see tugevdab inimese iseseisvust.
Kui tunned Piiblit,
mõistad sa teksti, mis on osaliselt mitmekülgne ja raske.
Pead pidevalt intellektuaalselt võitlema.
Kuuldud üldfraasid hakkavad näima pinnapealseina.
Sul tekib iseseisev suhe kõige muuga.
Piibel tekitab iseseisvaid ja kriitilisi inimesi,
kes ei lähe vooluga kaasa.
Nagu Psalm ütleb: "Inimene, kes uurib ta Seadust ööd ja päevad
on otsekui puu, mis on istutatud veeojade äärde,
mis vilja annab omal ajal ja mille lehed ei närtsi."
Ja Paulus räägib Jumala Sõnasse juurdumisest,
et me poleks kõigi õpetuste või uute ideede ja ideoloogiate väntsutada.
See on äärmiselt aktuaalne teema.
Kui pidevalt tuleb uuendusi ja murtakse aluseid,
peaks kristlane olema juurdunud Jumala Sõnasse, et ta vastu peaks.
Selle vastandiks on see, et jumalatud on nagu aganad,
mida tuul laiali ajab. Kui sisemine elu sureb,
pole jõudu vastu panna propagandale, kujutluspiltidele ja nende mõjule.
Teine keskne asi usupuhastuses on õpetus õigekssaamisest
ja sellest, kuidas Jumalaga osadusse pääseda.
Sellega seoses loen koha Galaatlaste kirjast,
mis oli usupuhastuse ajal väga tähtis.
"Aga teades, et inimene ei saa õigeks Seaduse tegude kaudu,
vaid ainult usu läbi Kristusesse Jeesusesse,
siis oleme ka meie uskunud Kristusesse Jeesusesse,
et saada õigeks usust Kristusesse ja mitte Seaduse tegude kaudu,
sest Seaduse tegude kaudu ei mõisteta õigeks ühtegi inimest."
Usupuhastuse üheks motoks oli 'ainult Piibel'.
Sama tähtsad olid ka 'ainult armust', 'ainult usust'
ja 'ainult Kristuse pärast'.
See tähendas, et Seadust, Piiblis ilmutatud Jumala tahet,
oleme me kõik rikkunud.
Me ei suuda kunagi pääseda Jumalaga osadusse,
saada õigeks ja Jumalale vastuvõetavaks muidu kui armust.
Kristuse pärast. Sellepärast, et Kristus võtab minu koha
ja sureb ristil minu asemel.
Kuidas Kristuse risti töö
ja õigekssaamine ainult Temasse uskudes
kultuuri mõjutas?
Peter Harrisson analüüsis ühes teises raamatus õigekssaamist.
Õigekssaamisõpetus tekitab julguse seista silmitsi pattulangemisega.
Kui mind on õigeks tehtud, julgen tunnistada, et olen patune.
Harrissoni sõnul oli üks tähtis osa kriitilise teaduskogukonna tekkes see,
et tol ajal keskendus intelligents
rohkem kui ühelgi teisel ajaloohetkel pattulangemisõpetusele.
See tekitab teadlikkuse, et oleme kõik altid eksima,
et inimese intelligentsus ei päästa eksimuste eest.
Seetõttu arvati, et vaja on teadust
ja kriitilist suhtumist väidetesse ning nende testimist ja kaalumist.
Kõik võivad eksida.
See tekitab teatud vaatenurga,
terve suhtumise teaduse tulemustesse ja oma väidetesse.
Ma ootan kriitikat, kuna mõistan, et võin tõenäoliselt eksida.
Kas võib öelda, et see mõjutab sedagi,
et kui inimene on valmis kohtuma endaga nii nagu ta on
ning möönma oma patuloomust, vigu ja patte,
kuna ta teab, et ta on aktsepteeritud Kristuse pärast
ja ta ei pea ise täiuslik olema, sest Kristus on täiuslik Tema eest,
ta ei saa ise maksta oma pattude eest, vaid nende eest on maksnud Kristus,
on ta avatud enda kohta tõde kuulma
ja samuti kuulma uut teavet,
kuna Kristus on kandnud Tema süü?
Isegi sellist teavet, mida tavaliselt tahaks tõrjuda.
Ta on avatum seda vastu võtma,
kuna ta suudab kannatada tõde, mis on kriitiline ka tema enda suhtes.
Näeme seda tänapäeval,
kus kristlik armuõpetus pole meie kultuuris enam nii prominentne,
näiteks teaduses pereuuringute puhul
teadusevastase trendina.
Püütakse piirata, millist teavet võib avalikkuses esitleda
pereuuringute kohta.
Kuna praegu rõhutatakse perede pluralismi, leitakse,
et ei tohi anda infot, mis näitaks, et laps vajab isa ja ema,
kuna see soosiks üht peremudelit teiste arvel
ja tekitaks süütunnet neis, kes elavad teistes perevormides.
Oletatakse, et kui inimesed milleski süüd tunnevad, ei talu nad seda.
Kuid kristluse lähtekoht on, et suudan süütunnet taluda,
kuna tean, et saan kõik andeks.
Võtame näiteks paarisuhted.
Paarisuhe poleks edukas, kui oletatakse,
et naine tuleb sulle rääkima,
kui problemaatiline sa oled ja kui isekalt sa käitud
ning kui valesti sa midagi teed või kus sa ebaõnnestunud oled.
On raske elada täiusliku inimesega,
kes ei nõustu tunnistama oma vigu ja patte.
See aitab meid realismi, kas pole?
Realistlik kuvand inimesest.
Jah. Kui olen kristlane ja keegi ütleb, kui raske ja paha ma olen,
huvitab mind täpsemalt teada saada,
sest olen tõenäoliselt pime oma suurimate pattude suhtes.
Tahan kuulda, mis mu suurimad patud on,
kuna tahan teada lihtsalt seetõttu,
et saaksin püüda neid kuidagi vältida. Saaksin realistlikuma pildi,
miks mu pereliikmed end nii halvasti tunnevad.
Ja kannataksin selle ära, kuna tean, et need on lepitatud.
See, kes püüab Jumalale oma tegudega kõlblik olla,
ei kannataks mainitud olukorras ära,
kui keegi ütleb, et sul ei lähe kunagi miski korda
ja sa pole kaugeltki nii lähedal, kui arvad end olevat.
Teisisõnu, seda oleks lammutav kuulda,
kui alus, mille põhjal Jumal mind oma osadusse võtab,
on minu enda tegudes ja kõlbliku elu elamises.
Aga kui Kristus on selle teo teinud ja ristil surnud?
Ja tihti unustatakse, et Kristus on elanud minu eest täiusliku elu
ja Tema täiuslik elu loetakse minu arvele,
ja et minu arvele loetakse lisaks Kristuse surmale ka Tema elu.
Evangeeliumid on kirjutatud sellest vaatevinklist,
et järgiksime Kristuse patuta elu.
Ta ütleb inimestele: Kas võite tõestada ühtki pattu mu elus?
Kui keegi seda ei suuda, küsib Ta: Miks te siis mind ei kuula?
Keegi meist ei saaks seda öelda.
Oleks suurim nali, kui ütleksin kodus, kui kõik jõululauas istuvad:
"Kes teist suudaks tõestada minu süüd?" See oleks vägev nali.
Aga Kristus võis seda öelda
ja me ei irvita Tema üle, sest teame, et Tema elu ongi selline.
Ja Tema jüngrid elasid koos Temaga ööpäevaringselt.
Oleme arutanud sedagi,
et mõned ühiskonna hävitavaimad, totalitaarseimad liikumised,
ntks kommunism ja Prantsuse revolutsioon,
põhinevad kristlikust pattulangemisõpetusest loomisel.
Nad uskusid inimese headusse.
Inimese headuse põhjal lammutati näiteks abielu struktuur.
Arvati, et seda pole vaja.
Kaotame struktuurid, et valla pääseks inimese armastus.
Et esile tuleks meis olev headus.
Aga tegelikult hakkasid inimesed
struktuuride kaotamise järel üksteist ära kasutama.
See on tegelikult väga ohtlik õpetus,
kui inimene, kes kujutleb, et on veatu ja patuta ja hea,
võib ta teha kohutavalt julmi asju,
kuna need on ju head. Ta on ju hea inimene.
Tal on ilmselt mingi aade.
Nagu Hitlergi arvas, et päästab ja loob 1000-aastase riigi.
Selle nimel rajas ta gaasikambreid ja surmalaagreid
ning käivitas maailmasõja jne.
Teoloogilises keeles vajame Seadust,
mis paljastab meile, et oleme kõlbmatud ja patused.
Seejärel vajame evangeeliumi,
mis räägib, et Jumal on Kristuses meie patud lepitanud.
Vajame ka usku ülestõusmisse.
Kui meid on Kristuses surmasse ristitud
ja oleme endiselt surma väärivad patused,
võime rõõmustada vägeva, armastava Päästja üle,
ja meid teisel pool aja piiri ees ootava elu üle.
Võime sellele loota, sest Kristus on surnuist üles tõusnud
meie eest, nii et võime Temaga samastuda.
Aitäh, Tapio Puolimatka!
Kui keegi soovib sel teemal lisainfot,
siis soomekeelne raamat "Ainult usust, ainult armust"
on hea koht, kust alustada.
Seal on Tapio artikkel "Usupuhastus teaduse arengu kiirendajana"
ja minu artikkel Piibli tähendusest.
Siin on ka paljude teiste artikleid
usupuhastuse teemadel. ja usupuhastuse sõnumist.
Käimas on usupuhastuse juubeliaasta
ja meenutame seda suurt kingitust,
kui Jumal lasi usupuhastajate kaudu oma Sõnal meie sekka levida.
Hoidkem sellest kinni ja rõõmustagem, et Kristus on kandnud kõik meie patud
ning võime tunnistada realistlikult ja ausalt, mis me oleme.
Armust piisab.
Õnnistatud nädalat! Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Olen Leif Nummela ja teen Piiblikohviku saadet.
Kui tahad toetada seda saadet ja kristlikku teletööd,
saad teha seda ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
TV7 Eesti tööd saab toetada helistades annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 eurot. Lisainfo: www.tv7.ee
Aitäh, et aitad neid saateid võimalikuks teha!
Tõlge: Monika Jaaguri