PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohviku saatesse!
Soomes on viimasel ajal eri kontekstis räägitud pikalt sellest,
kas sugusid on kaks või rohkem.
Sellel teemal ja kuidas selle debatini on jõutud
ning miks see nii intensiivne on,
professor Tapio Puolimatkaga täna räägimegi.
Tere tulemast! - Aitäh.
Loen alustuseks ühe kirjakoha Piiblist.
See on Johannese Ilmutusest.
"Üks seitsmest inglist,
neist, kellel oli seitse kaussi, tuli ning rääkis minuga ja ütles:
'Tule, ma näitan sulle selle suure hoora karistamist,
kes istub suurte vete ääres,
kellega on hooranud ilmamaa kuningad
ning kelle hooruse veinist on joobnud need, kes elavad ilmamaal!' ...
Ja ma nägin naist istuvat erepunase metsalise seljas,
kes oli täis jumalateotuse nimesid
ja kellel oli seitse pead ja kümme sarve ...
Ning ta otsaette oli kirjutatud nimi, saladus: Suur Paabel,
hoorade ja ilmamaa jäleduste ema ...
Need seitse pead on seitse mäge ... Ja on seitse kuningat." Ilm 17:1-5, 9
"Pärast seda nägin ma veel teist inglit,
kellel oli suur meelevald, tulevat taevast alla,
ning maailm läks valgeks tema hiilgusest.
Ta hüüdis võimsa häälega: 'Langenud, langenud on suur Paabel!'
'Tulge temast välja, mu rahvas, et te ei saaks tema pattude osaliseks
ning et te ei kannaks midagi tema nuhtlustest!'" Ilm 18:1-4
"Ja lambi valgust ei paista sinu sees enam
ning peigmehe ja mõrsja häält ei kuulda enam sinu sees." Ilm 18:23
"Ta on ju mõistnud kohut suure hoora üle,
kes laostas ilmamaad oma hooramisega." Ilm 19:4
Miks selline suur Paabeli mõiste
Johannese Ilmutuse raamatust
on uuesti aktuaalne 2017. a siin Soomes?
Kuidas on see tekst seotud debatiga,
mis meil käib seksuaalkasvatuse teemal?
Professor John Lennox tõdes Taanieli raamatu kommentaaris,
et Babüloonia religioon
oli väga lähedal tänapäeva maailmavaatele,
mis meie aega valitseb.
Üks selle mõõtmeid oli jumalanna Ištari kummardamine.
Ištar oli androgüün - nii nais- kui meessoost.
Ka tema preestrid olid androgüünid,
kes võisid mõnede lugude põhjal end ekstaasis kastreerida.
Need niiöelda meesnaised,
kes kummardasid Ištarit,
vabastasid Ištari, kui too manalasse laskus.
Kui mõelda, et kristluses läks Kristus Toonelasse
ja tõusis üles surnuist, siis on lunastajaks Kristuse veri.
Kuid Babüloonia puhul oli vabastajaks androgüünsus
ehk inimese nii vaimseks muutumine, et ta kaotab oma soolise eripära.
Antud juhul see rebiti inimeselt. Näiteks, kui oled sündinud mehena,
su suguorganid eemaldatakse ja sa käitud nagu naine,
vabastaks see justkui Ištari väe.
Sellel on kultuslik tähendus.
Paul McHugh, Johns Hopkinsi Ülikooli juhtiv psühhiaater, ütles,
et meie ajal on tekkinud transsoolise inimese ümber kultus,
religioosse kummardamise vorm.
Selle tulemusel
kasutatakse väikeste poiste ja tüdrukute suhtes vaimset vägivalda,
kuna seatakse kahtluse alla nende sooline identiteet juba koolis.
Seda õhutab tegema isegi meie haridusamet.
Praegu tuleb palju tagasisidet,
et lastelt küsitakse koolis maailma eri paigus:
Kas sa oled poiss, tüdruk või keegi teine?
See on osa revolutsioonist seksuaalkasvatuses,
et eksisteerib mõte, mille järgi enam ei jaguneta kaheks sooks,
vaid neid on rohkem.
Kirjutad oma raamatus "Seksuaalrevolutsioon"
selle põhiküsimuse kohta:
"Soo või määrata objektiivselt karüotüübi järgi
ehk soole tüüpilise kromosoomide arvu ja struktuuri järgi.
Mehe karüotüüp on 46,XY ja naisel 46,XX.
Sugu on kirjutatud inimese igasse rakku."
Lisaks kirjutad: "Pole mingit ratsionaalselt kõlblikku alust
rääkida rohkemast kui kahest soost.
Kui sooidentiteet võib teatud juhtudel muutuda,
ei anna see põhjust
pidada ebastabiilset ja kõikuvat sooidentiteeti soovitavaks
ja püüda ärgitada kasvueas noortes kahtlusi oma sooidentiteedi suhtes
ja häirida sellega nende soolist arengut."
Kuidas on võimalik, et asja puhul, mida saab objektiivselt tõestada
ja mis on kirjutatud igasse inimrakku,
õhutatakse siiski süstemaatiliselt loobuma
kahe soo mõttest ja laiendama seda,
nii et sugusid oleks rohkem?
Isegi kui selleks pole mingit ratsionaalset põhjendust.
Haridusameti juhendis "Võrdõiguslikkuks on oskus"
öeldakse, et nende soovitav sooteadlik õpetus,
ei seo last sotsiaalselt tema bioloogilise sooga.
Peetakse valeks, kui julgustan tüdrukut olema tüdruk
ja poissi poiss.
See lähtub, nagu alati, sellest,
et võetakse mingi hea asi ja moonutatakse seda.
Näiteks head, moraalset võrdõiguslikkuse printsiipi.
Antud juhul on lähtekohaks naise ja mehe võrdõiguslikkuse printsiip.
Kuidas naise ja mehe võrdsus saaks täiuslikeimalt teostuda?
Sellega, et kaob naise ja mehe vaheline erinevus.
Äkitselt tehakse selline hüpe.
Räägitakse pluralismi aktsepteerimisest,
kuid tahetakse seda kaotada.
Kaotatakse naise ja mehe vaheline loomulik erinevus.
Ei panda tähele, et selle abstraktse põhimõtte alusel,
mida nimetatakse muide soolise aspekti peavoolustamiseks,
taotletakse moonutatud normi
ja kasutatakse vägivalda tavalise tüdruku ja poisi vastu.
Neis tekitatakse küsimusi,
mis iseenesest on lastele loomuomane,
kuid kinnitatakse nende kahtlusi ja võimalik, et isegi juhitakse last,
nii et juba eelmurdeealisele lapsele hakatakse manustama ravimit,
mis pärsib murdeea saabumist,
teeb lapse viljatuks, ja nõuab, et laps saaks hormoonravi kogu elu
ja läheb ehk lõpuks soomuutmisoperatsioonidele.
Seda kõike põhjendatakse sellega, et mõnedel lastel on kogemusi
nagu nad ei sobiks kokku oma bioloogilise sooga.
Kuid kui näiteks 11-aastasel tüdrukul või poisil alustatakse ravi,
unustatakse, et kui laseksime areneda normaalsel murdeeal,
siis murdeeahormoonid elimineerivad need probleemid neljal lapsel viiest
ja nad samastuvad loomulikult oma bioloogilise sooga.
Kui aga ravimitega murdeea tuleku ära hoiame,
saavad neist mõnede uurimuste järgi 100-protsendiliselt transsoolised.
Me ei räägi väikesest asjast.
Tõded, et näiteks Inglismaal
on sellised ravid kasvanud 1000 %.
Diagnoositud soohäiretes viimase viie aasta jooksul.
See on ülikiire areng.
Lisaks on siin see mõõde, et see nõuab palju raha.
See võtab raha ära tõeliselt arstiabilt.
Naaseme gnostitsismi juurde, mis valitses algkoguduse ajal,
kui kristlus sündis.
See oli üks suuremaid valeõpetusi
ja esitas väljakutseid kristlusele.
Näeme juba Uues Testamendis,
kuidas Johannes ja teised gnostitsismiga võitlevad.
See on antud teemaga konkreetselt seotud selle kaudu,
et gnostitsismi järgi on inimesel puhas hing,
mis on otsekui vangis vales ja kehas
ning sellest tuleb vabaneda.
Mis seos on sellel tänapäeva ja soodebatiga?
Esmalt valgustaksin seost Babüloonia ja gnostitsismi vahel.
Aleksander Suur sidus 3. sajandil
omavahel Babüloonia ja hellenistliku kultuuri.
Meie ajaarvamise alguseks
oli Babüloonia usundil õnnestunud võtta hellenistlikust kultuurist omaks
võime väljendada mõtteid filosoofilisemalt.
Sellest gnostitsism tekkiski.
Gnostitsismi põhimõte on seotud Ilmutusraamatu Paabeli teemaga.
Asja olemus on selles, et hüljatakse Jumala loomistöö -
inimene on loodud meheks ja naiseks, kelle abielust sünnib lapsi.
Isa, ema ja lapse kolmik on üks kolmainsuse väljendusi.
Gnostitsism ütleb sellele ei
ja väidab looduse struktuure vanglaks,
loodusseadusi rikutuiks ja inimese vabanemist takistavaks.
Tõeline inimeseks olemine realiseeruvat kehast vabanemisega.
Näeme seda antud teema puhul.
See eksisteeris juba Ištari kultuses, kus püüti kehast vabaneda.
Meie aja kultuses esineb see samamoodi.
Näiteks kui oleksin USAs mõnes ülikoolis õpetaja.
Peaksin loengu alguses tudengilt küsima, mis soost ta on,
et võiksin tema poole õigesti pöörduda.
Loengu keskel peaksin uuesti küsima, mis soost ta nüüd on,
sest see on võinud muutuda.
Siin näeme postmodernismi ja gnostitsismi kohtumist.
Postmodernistlik kultuur rõhutab inimese täielikku vabadust
määratleda end täiesti oma suva järgi.
Postmodernistist Heidegger kahetses, et tema polnud maailma loonud
ja pidi elama maailmas, mida ta polnud ise loonud.
Inimese enesejumaldamise kulminatsiooni näemegi selles,
et hüljatakse loomisstruktuur.
Nii on see ideoloogia täiesti teadusevastane.
Sel pole mingeid teaduslikke aluseid,
kuigi Haridusameti juhend viitab mingitele väidetavatele uurimustele.
See on niivõrd teaduslike teadmiste vastane,
et nendest nn dramaatilistest sooravidest
ei tõuse mingit kasu.
Et laps vajab abi, on õige arusaam.
Kuid mitte see, et hakatakse lõikuma tema ihu.
Võrdõiguslikkus ja võrdsus, nagu mainisid,
ning inimesega kohtumine ja tema armastamine
on head väärtused.
Kuid need väänduvad kuidagi võõra ideoloogia teenistusse.
Räägime soolise aspekti peavoolustamisest.
Sinu raamatu definitsiooni järgi
sisaldab see muuhulgas naiste ja meeste võrdsust,
naise ja mehe sooidentiteedi täielikku lammutamist.
Erinevuste kaotamisega saavutatakse otsekui võrdsuse tipp.
Heteronormatiivsuse lammutamine. Noorte seksuaaliseerimine hariduses,
nii et nad julgevad väljendada oma seksuaalset suundumust.
Aborti peetakse inimõiguseks.
Lisaks käib ka eutanaasiadebatt,
mis pole küll otseselt meie teemaga seotud.
Kui õigesti aru saan, on kõigi nende taustaks idee,
et kui me kristliku mõtlemise järgi oleme loodud olendid
ja on teatud etteantud reaalsused, nagu meheks ja naiseks olemine,
isa, ema ja lapse pere jne,
siis nüüd mõeldakse, et etteantud asju pole,
vaid me ise loome oma elu eesmärgi,
oma moraali ja oma elu alustalad.
Võime lammutada Jumala loomiskorra või vähemalt arvame, et võime,
ja luua oma korra.
Kohtame seda kõigis neis teemades, kuna elu võetakse enda kätte.
Üks asi, mis mind hämmastab, on see, et tihti kuuleb selles debatis väidet:
"No muidugi, teie kristlastena olete oma tugeva maailmavaate tõttu
selle uue vabaduse ja mõtlemise vastu."
Nagu see uus mõtlemine ja otsused
ei põhineks samavõrdselt mingil teisel maailmavaatel.
Pole olemas mõtlemist või lahendust, mis ei põhineks mitte millelgi
ja eksisteeriks vaakumis. Alati on asi lähtekohas.
Lisaks selle muutuse kirjeldamisele
oma raamatus "Seksuaalrevolutsioon - pere ja kultuuri kokkuvarisemine",
kaitsed ka jõuliselt nägemust,
mis põhineb teadusel
ja kristlikul nägemusel, mis on olnud teaduse sünni taga,
ning on olnud inimkonna kogemus aastatuhandeid,
et eksisteerib kaks sugu - mees ja naine.
Sellest sünnib pere ja see on lapsele parim.
Laps vajab isa ja ema
ning mõlema unikaalset panust oma identiteedi arenguks.
Nüüd äkitselt on meil olukord, et see nägemus tehakse süüdlaseks.
Mis nõu annaksid neile,
keda rünnatakse ja süüdistatakse, kui nad tahavad kaitsta midagi,
mis on teaduslik, hästi põhjendatud, mis on ajalooline ja mis on fakt?
Rõhutaksin, et põhjus,
miks oleme vastu uus-gnostitsistlikule, postmodernistlikule nägemusele,
on selles, et sellel on ohvrid.
Kui mõelda sündimata lapsele,
siis uusgnostitsistliku nägemuse järgi,
kuna laps ei suuda veel oma elu ehitada,
pole ta veel isik
ja tema vaim pole jõudnud veel areneda.
Nii ei tähenda selle tapmine midagi. See on vaid rakkude elimineerimine.
Sellel on ohvrid.
Kristliku nägemuse järgi on laps isik eostamisest peale.
Hing ja ihu on lahutamatu tervik, algusest lõpuni.
Samamoodi on dementse vanuri vaim uue mõtlemise järgi lahkunud.
Alles olevat vaid keha, mis on vähem väärt.
Sama lugu on ka sooga.
See, et lapse taju juurde käib teatud heitlikkus,
ei muuda tegelikkust, mis see laps on.
Isegi kui see võib mõne puhul olla lahendamatu probleem,
ja neid on pattulangenud maailmas, seoses segase soolise identiteediga,
siis see ei parane sellega, et ...
Võtame võrdluseks näiteks anorektiku.
Oletame, et keegi kogeb end äärmiselt tüsedana,
kuigi on haiglaslikult kõhn,
ja talle hakatakse tegema rasvaimu.
Tema elu ohustatakse veelgi enam
sellepärast, et ta kogeb end liiga tüsedaks.
Kristlik nägemus ja samamoodi ka abielu puhul.
Kui abielu poleks kahe soo vahel, ei sünniks laps oma isa ja ema koju.
Kui kehale ei anta õiget kohta, inimesed kannatavad.
Me võime, eliit võib selle kannatuse eest põgeneda,
kuid vaesemad peavad seda tugevamalt kogema.
Seepärast on kristlus ajaloos,
kuna on jäänud inimese kehalise olemuse juurde,
ja et inimene on isik eostamisest surmani ja veel selle järelgi,
loonud heaoluühiskonna,
kus kõigile on kindlustatud tingimusteta inimväärikus.
Nüüd see aga kaob, näiteks eutanaasiakultuuriga.
Vanur võib mõelda, et on kohustatud end tappa laskma,
et ta kellelegi koormaks poleks.
Kui mõelda sellele,
et siin on otsesed ohvrid aborteeritud laste näol
ja eutanaasias surnud vanurid,
on ka vaimselt ohvreid. Näiteks laps.
Oled rääkinud raamatus geneetilistest orbudest.
Lapselt võetakse võimalus
õppida tundma ja kasvada oma bioloogilise isa ja emaga.
See röövitakse temalt
uue abieluseadusega täiesti ametlikult.
Uus abieluseadus ei õpeta enam,
et laps vajab isa ja ema.
Kui see sõnum kaob ühiskonnast, julgustab see inimesi kujutlema,
et laps ei kannata isata ja emata olemise tõttu.
Geneetilised orvud on ise täiskasvanutena rääkinud,
et paljudele neist oli see igapäevane igatsus.
Tekivad kannatajad, kuid neil pole praegu häält.
Eliit, kes seda asja teatud mõttes religioosses ekstaasis propageerib,
faktide vastaselt,
mingil põhjusel ei kuule nende laste kannatusi.
Irooniline ja kurb on veel see,
et kirik tahab õnnistada paare,
kus isa või ema väljajätmine
on planeeritud.
Kirik asetub õnnistama arengut,
mis tekitab geneetilisi orbe.
Tegelikult ütleb Piibel jõuliselt,
et kristlane peaks olema orbude ja leskede ja nõrgimate poolel.
Ja sama puudutab sedagi, et Kristuse sõnumi tuumaks on alati,
et me ei peaks hoidma peavoolu soosingu,
maine ja raha poole,
vaid unustatud, hüljatu, kannatava, üksildase poole,
kel pole häält ja kaitsjat.
Uut tüüpi seksuaalkasvatus, mida püütakse koolidesse tuua,
juhendab lapsi draama vormis
vastassoo esindaja rolli mängima.
Juhend rõhutab, et arga last,
kes ei tahaks vastassoo esindajana esineda,
tuleks just julgustada.
Põhimõtteliselt sunnitakse ta astuma rolli,
mida ta raskeks ja traumeerivaks peab.
Lapse kannatus ei tähenda midagi.
Sellest näeb ka kogu ideoloogia diktaatorlikku mõõdet.
See on äärmiselt võimas ja jõuline
ning läheb vägisi selle vastu,
mida inimene loomise alusel intuitiivselt kogeb.
Vaja on totalitaarseid meetodeid, kuna see on nii loomuvastane.
Aitäh saates osalemast, professor Tapio Puolimatka!
Head vaatajad, Tapio uusim raamat
"Seksuaalrevolutsioon - pere ja kultuuri kokkuvarisemine"
on teemal, mis puudutab mingil moel meid kõiki
ning kirjeldab uut aega
ja soo aspekti seksuaalkasvatuses.
Siit saab palju mõtlemisainet ja abi mõistmiseks, millisel ajal elame.
Pole vaja peavooluga kaasa minna.
Oleme Kristuse jüngritena alati vähemus,
kuid võime jääda reaalsuse juurde.
Õnnistatud nädalat! Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Minu nimi on Leif Nummela ja teen Piiblikohviku saadet.
Kui tahad toetada seda saadet ja kristlikku teletööd,
saad teha seda ekraanil nähtavate kanalite kaudu.
TV7 Eesti tööd saab toetada helistades annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 eurot. Lisainfo: www.tv7.ee
Aitäh, et aitad neid saateid võimalikuks teha!
Tõlge: Monika Jaaguri