PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohviku saatesse!
Oleme soomlastena privilegeeritud, kuna meil on Piibel.
Meil on isegi mitu tõlget ja võid omale sobiva versiooni valida,
olgu nahast või paberist kaantega.
Paljudel maailmas pole veel Piiblit
ega ühtki selle osa omas keeles.
Tänases saates räägime Piibli tõlkimisest ja selle aspektidest.
Stuudios on Hannu Sorsamo. Tere tulemast! - Aitäh.
Oled Wycliffe'i Piiblitõlkijate tegevjuht.
Räägi veidi, mis on Wycliffe.
Soomes peaks see nimi kõlama ehk Agricola Piiblitõlkijad,
aga pärisime selle nime oma USA kolleegidelt.
John Wycliffe oli 14. saj alguse piiblitõlkija,
kes tõlkis Piiblit inglise keelde.
Oleme iseseisev Soome ühendus,
kuid osa rahvusvahelisest Wycliffe'i ühenduste võrgustikust.
Wycliffe on maailmas tõeliselt suur organisatsioon.
Kui suure ühendusega umbes tegemist on?
Ei saa öelda organisatsioon, aga võrgustik.
Oleme sõltumatute ühenduste võrk, mida kirjeldab parimini ehk fakt,
et meie globaalses alliansis on ca 100 liikmesühendust.
Umbes 20 neist
on traditsioonilised Lääne misjoniühendused
ning ülejäänud on Aafrika, Aasia ja Ladina-Ameerika ühendused,
kes teevad piiblitõlkega seotud tööd oma riikides.
Vähestel ühendustel on minu meelest niivõrd selge eesmärk
ja niivõrd selge missioon.
Kas mul on õigus, et Wycliffe'i missiooniks
on saada kõigisse keeltesse esialgu üks Piibli osa
ja hiljem terve Piibel?
Põhimõtteliselt küll.
Täpsustaksin veidi meie rahvusvahelist nägemust:
et Jumala Sõna ja evangeelium võiks puudutada kõiki rahvaid ja keeli
nende oma emakeeles ja oma kultuurikontekstist lähtuvalt.
Iga organisatsiooni ülesanne on anda oma parim selle teostamises.
Asi pole üksnes raamatu tõlkimises,
vaid et selles raamatus väljenduv evangeeliumi vägi
võiks puudutada rahvaid just nende endi kontekstist lähtuvalt.
Jumal võib rääkida omas keeles ja vastata sügavatele küsimustele,
mis eksisteerivad kõigis kultuurides, kuigi võivad erineda.
Räägime sellest kohe täpsemalt.
See on tähtis vaatenurk.
Räägi veidi, kes on Hannu Sorsamo. Kus sa seni peidus oled olnud?
Nüüd oled sa Soome Wycliffe'i juht, kuid mis sa seni tegid?
Kes ma olen? Pärinen Soomest, Lääne-Uusimaalt,
mul on naine ja kolm väikest last.
Kümme aastat olen tegelenud igapäevaselt
piiblitõlketööga seotud asjadega.
Rahvusvaheline kogemus pärineb Lääne-Aafrikast, Kamerunist.
Viimastel aastatel olen olnud Põhja-Iraagis, Kurdistanis.
Ja olen töötanud ka aastaid Inglismaal,
koolitajana meie organisatsiooni kursustel.
Sul on välitöö kogemus valdkonnas, mida nüüd ise juhid.
Mis sinus algselt huvi tekitas,
nii et soovisid sellises töös osaleda?
See tekkis ehk juba nooruses ja õpinguaastatel.
Tundsin, et misjonitöö on tähtis
ja tahtsin kuidagi jumalariigi töös mis tahes vormis osaleda.
Kui kuulsin piiblitõlketööst
ja millist tööd vähemusrahvaste keeltega tehakse,
Piibli tõlkimisest, vähemuskeelte kasutuse edendamisest,
kirjaoskuse parandamisest ja erinevatest piiblitõlketöö tahkudest,
oli see väga inspireeriv ja tekitas mõtte,
et võiksin selles kuidagi oma andeid ja huve
misjonipõllul kasutada.
Mul on hea meel, et sa siin oled, sest see on mullegi lähedane mõte.
Olen olnud kristlane 40 aastat.
Mäletan, kuidas kord mõistma ärkasin.
Ma ei saanud sellest algul aru. Arvasin, et kõigil on Piibel.
Siis mõistsin, et kõigil polegi.
Minu meelest on see äärmiselt tähtis.
Kui Piiblit pole tõlgitud,
ei saa inimesed uurida, mida Jumal alguses tegi.
Olen absoluutselt nõus.
Seda on võimalik mitmest erinevast aspektist vaadata.
Piiblitõlketöö on vältimatu eeldus
emakeelse koguduse sündimiseks,
kes võib hakata antud rahvani jõudmiseks tööd tegema.
Mainisid algallikani jõudmist;
et Jumala ilmutus ei tuleks kellegi teise jutu kaudu võõras keeles,
vaid jõuab sinuni emakeeles
ja vastavalt sinu kontekstile.
Kristluse Jumal pole võõrkeelsete ja teiste kultuuride Jumal,
vaid räägib minuga mu omas keeles.
Mina võin rääkida Jumalaga omas keeles.
On hämmastav, kuidas kristlased, kel pole emakeeles Piiblit olnud,
on õppinud Jumalat tundma,
ühinenud võõrkeelse kogudusega ja oskavad seda keelt.
Kuid nad ei pruugi osata emakeeles palvetada. See on võõras.
Mõte, et Jumal mõistab mu keelt ja räägib seda.
See puudutab ka sõnumi edastamise aspekti.
Võin rääkida Jumalast omas keeles. Seegi on tihti probleemiks,
kui tegutsen ainult võõrkeelses koguduses
ja kristluse keel pole emakeel.
Nii ei saa sõnumit ka oma keelekeskkonnale edastada,
sest sellest usust emakeeles ei räägita.
Sellest saab aru, kui kujutleda,
et soomlane peaks usuasjadest alati rootsi keeles rääkima.
Provotseeringi vahel inimesi nii mõtlema.
Meil on seda raske ette kujutada,
kuna meil on nii pikk kirjakeele ajalugu
ja ka piiblitõlge on olnud sadu aastaid.
Keelel on riigis ametlik positsioon. Sellest on raske aru saada.
Kui Piiblit poleks kunagi soome keelde tõlgitud
ja poleks tekkinud soomekeelseid kogudusi,
tähendaks see, et meie maal elavad kristlased
tegutseksid rootsi- ja venekeelsetes kogudustes,
ja viimastel aastatel oleks tekkinud USA misjonitöö tõttu
ka ingliskeelseid kogudusi.
Kuid kas evangeelium jõuaks tõeliselt ulatuslikult soomlasteni?
See muudab aktuaalseks vahel kõlava süüdistuse,
kus seda meie kultuuris võõraks asjaks nimetatakse.
Nägin väikese videolõigu rahvast, kes oli äsja piiblitõlke saanud,
ja kus küsitleti koguduseliikmeid.
Üks neist ütles, et Jumal on nüüd üks meist.
"Ta räägib meie keelt."
Kas see on ülemaailmne kogemus?
Jah. Täpselt selliste sõnadega ma seda küll kunagi kuulnud pole,
kuid see tekitab kogemuse, et see on nüüd meie enda usk
ja meie Jumal, mitte ainult võõraste rahvaste Jumal.
Kui mõelda koguduse sünnile laiemalt,
siis kui suur on selles piiblitõlke tähtsus?
Võimalik, et misjonärid on külades ja linnades reisinud ja jutlustanud
ja võimalik, et on nähtud mõnd telesaadet.
Kuid kui suur roll on Piiblil koguduse rajamise seisukohast?
Võime rääkida nn seni saavutamata rahvaste problemaatikast.
Sellest on misjonitöö puhul palju räägitud.
Selle kohta on erinevaid mõisteid.
Minu meelest on mõistlikuim seletus saavutamatusele,
et rahva keskel pole kogudust,
mis suudaks oma rahva seas evangeeliumi levitada.
Võib olla üksikuid kristlasi,
kuid pole eeldusi oma rahva seas sõnumi levitamiseks.
Sellisel saavutamatusel võib erinevaid põhjuseid olla -
poliitilisi, religioosseid
või on tegemist keskkonnaga, kus on jätkuvad konfliktid.
Tüüpiliselt on peamiseks põhjuseks keel ja kultuur.
Evangeeliumit pole võimalik kuulutada või pole kuulutatud rahva emakeeles.
Emakeelsel kogudusel,
kes suudaks evangeeliumi oma rahvani viia,
on väga raske sündida lahus piiblitõlketööst.
See ei tähenda, et tõlgitud peaks olema kogu Piibel,
ja alles siis saab emakeelne kogudus tekkida,
vaid need käivad käsikäes.
Kui elasin Kamerunis bamunka rahva seas,
tegutses seal emakeelne kogudus,
mis sündis ja kasvas piiblitõlketöö algetapis.
Piiblit loeti sel ajal koguduses veel inglise keeles.
Pastor ja mõned koguduseliikmed oskasid mingil määral inglise keelt.
Kuid pastor jutlustas alati bamunga keeles.
Pärast piiblilugemist arutas kogudus, mida see nende keeles tähendab.
Selle kõrval algas piiblitõlketöö, et Piibel nende keelde tõlkida.
Kuid et omas keeles teksti tähendust arutatakse,
tähendab see suulist, ebaformaalset piiblitõlget
või teatud mõttes vastavat tegevust.
Rahval on raske väljuda saavutamatuse staatusest,
ilma et see käiks käsikäes piiblitõlketööga,
mis loob eeldused emakeelse koguduse tegevuseks.
Kas nägid seal ja kas see vastab tõele üldisemalt,
et kui saadakse emakeelne Piibel, muutub usu alus tugevamaks?
Kas see on tähtis ka selles vallas?
Kindlasti. Kuid ma ei suuda täpselt vastata.
Minu kogemus bamunga rahva seas pärineb kümne aasta tagant.
Ja nende keeles valmib Uus Testament lähiajal.
Ma pole ise seal kohal olnud
ega ole seal, kui nad saavad omakeelse Uue Testamendi.
Kuid et emakeeles käib vestlus Piibli sõnumi tähenduse suhtes,
tähendab, et saab esitada küsimusi, mis rahval meeles mõlguvad.
Bamunga kultuur, mille keskel elasin,
ei saa soome kultuurist enam kaugemal olla.
Minul väljastpoolt tulijana pole mingeid eeldusi öelda neile,
mida nad kristlastena oma kultuuris tegema peaksid.
See saab lähtuda vaid seestpoolt, kristlaskonna arutelust,
mida evangeelium nende kultuurile räägib
ja mida usk nende kultuuris tähendab ja kuidas nende küsimustele vastab.
Vaimude kartus, esivanemate kummardamine jms,
mida mina soomlasena ei oskaks isegi küsida
ja mida evangeelium pole mulle vastanud.
Mul polnud selliseid küsimusi, mida teise kultuuri rahvas küsib.
Kui see lähtub emakeelsest Jumala Sõnast, saab selle üle arutleda.
Kui saab rõhutada, et tegemist on meie rahva usuga,
see eksisteerib meie emakeeles, mis roll on siis välismaalastel?
Saadame ju tõlkijaid väljastpoolt.
Mis rolli mängib see,
et kuskile tuleb mingi skandinaavlane, ameeriklane või sakslane?
Kuidas see toimib?
Minult küsitakse tihti,
kui olen kuskil üritusel piiblitõlketööd esindamas,
et mis keelde ma olen seda tõlkinud.
Tihti küsija hämmastub, kui vastan, et mitte ühtegi keelde.
Ta imestab, et mida ma seal siis tegin.
Me ei saada tõlkijaid.
Saadame inimesi, kellest osa on väga lähedalt seotud tõlketööga.
Kuid tõlkimise ja teksti tootmise ja tõlkijaks koolitamisega
tegelevad emakeele rääkijad.
Meie ülesanne, kes seda keelt ei räägi,
on seda protsessi erinevates rollides toetada.
Saabuvatel välismaalastel on seega seda tööd toetav roll?
Mida tähendab töö toetamine?
Kahest erinevast vaatevinklist võiks öelda, et nemad ei tõlgi.
Saadame inimesi ka tõlketööle selles mõttes,
et nad on tõlkekonsultandid või eksegeetilised toimetajad
või muud tõlketöö eksperdid,
kuid meie soomlastena, näiteks, tõlget selle lähtekeeles ei tooda.
Teine vaatevinkel
on seotud töö omistamisega.
Mis on meie roll selles töös?
Ma arvan ja mul on mulje,
et meil Soomes, nii kogudustes
kui misjonit jälgivate inimeste seas,
on selline, kuidas seda nüüd öelda, ärge palun solvuge, kui seda kuulate,
19. saj mõtteviis misjonitöö suhtes,
mis lähtub vanadest sangarilugudest.
Sangarid nagu Hudson Taylor, C. T. Studd, Henry Martyn,
kes on tänapäevase misjonitöö ajaloo algaegade pioneerid.
Lood tugevatest isiksustest, kes lähevad teostama oma kutsumist
nn paganamaadesse,
kus pole tingimata kogudusi ja pole kristlasi.
Maailm on sellest ajast peale üsna palju muutunud.
Igas riigis on mingisugune elujõuline kogudus,
mitte küll kõigi rahvusrühmade seas.
Paljudes riikides on kogudusel raskusi, kogetakse tagakiusu
ja nende tegevust võidakse karmilt piirata.
Võib öelda, et pea igas riigis on mingi elujõuline kogudus.
Kui teeme piiblitõlketööd või üldse selle töö puhul,
on kesksel kohal rahvuslikud kirikud, kogudused,
võimalik, et ka rahvuslikud ühendused,
kes seda tegevust organiseerivad või selle eest vastutavad.
See on seotud meie rolliga,
kui meie siit välismaalt inimesi saadame.
Me ei oma neid hankeid,
vaid kesksel kohal on kohalikud kirikud ja kogudused,
kes selle töö nägemust edasi viivad ja selle eest vastutuse võtavad.
Peaksime ilmselt kaasajastama oma pilti misjonitööst.
Tean seda isegi selle kaudu,
et olen ise misjonitöös osalenud ja sellega pikalt tegelenud.
Olen pidanud uuendama oma arusaamist maadest.
Näiteks Hiina, Saudi Araabia,
Türgi ja teiste suhtes.
Mul on väikesest lapsest peale olnud arusaam,
et nad on arenemas. Jaapan kaasa arvatud.
Aga sinna jõudes leiad tänapäeval eest tipptehnoloogia,
maa on väliselt uhkemate hoonete ja teedega,
näiteks Jaapanis, kui siin.
Peab kohandama oma arusaamist, mis on olnud läänelikult pime.
Oleme oma arengut nende omast kõrgemaks pidanud.
See pole nii juba kaua aega.
Nii et sinna ei minda nn isandatena,
vaid ikka teenima.
Jah. sellega on ka seotud mõte,
millest oleme tihti rääkinud seoses piiblitõlketööga,
et tahame viia inimestele Piibli nende omas keeles.
See kõlab üsna süütult ja see on õigustatud,
sest mõistame ju emakeelse Piibli tähtsust.
Aga kui ütleme, et viime kellelegi emakeelse Piibli,
peegeldab see hoiakut, kus meie oleme aktiivsed heategijad
ja teisel pool on passiivsed vastuvõtjad,
kellel pole mingit muud rolli
peale isetu, tänuliku vastuvõtmise.
Misjonitöö pioneer,
või õigemini misjonitöö veteran Jukka Harjula,
kellega suvel vestlesin, ütles hästi,
et inimeste meelest on tore end jõuluvanana tunda.
Meil on hea tunne,
kui saame jõuluvanana tänulikele lastele kinke viia.
Aga kui mõtleme kogukondadele, kus piiblitõlketööd tehakse,
on need kõike muud, kui viletsad, passiivsed vastuvõtjad.
Nad on aktiivsed tegutsejad, oma elu juhtijad,
kel on oma kultuur, keel, kombed.
Kuid nad on enamusega võrreldes tihti nõrgemas positsioonis.
Sest räägime tavaliselt vähemustest. Kõige vähem vajavad nad seda,
et kinnistame mõtet, nagu nad ise ei suudaks midagi teha
ja meie tuleme heategijatena neile midagi tooma.
Halvemal juhul viib see sõltuvuse kinnistamiseni
ja teiselt poolt selleni,
et isegi kui Piibel tõlgitakse, kas keegi seda üldse lugema hakkab.
Vastupidi. Kui tohib kasutada arengukoostöö terminit,
siis peame kogukonnale jõudu sisendama, neid volitama.
Kui kogukond on tundnud soovi ja vajadust Piiblit tõlkida,
selles töös osaleda ja selle eest vastutada,
on juba see eelduseks kogukonna ja selle koguduse sünnile ja kasvule,
enne kui midagi on tõlgitud, või on tõlgitud jõuluevangeelium,
mida saab jõulu ajal kirikus emakeeles lugeda.
Kui püüame kaasajastada oma pilti kultuuride kohta,
kaasajastada oma arusaamist kogudusest, nagu rääkisid,
et see polegi koormaks,
vaid vahel on nende usk tugevam ja julgemgi
ning meil on neilt õppida,
siis naasen korraks oma küsimuse juurde.
Mis on välisriigist, teisest riigist,
kasvõi Soomest saadetud töötaja,
kes läheb kas Wycliffe'i või muu ühenduse kaudu,
võõrandamatu kasutegur?
Mida ta sinna toob, mida seal poleks, kui ta sinna ei läheks?
Ehk - miks üldse kedagi saata?
Peamegi seda alati küsima. Meid polegi alati vaja.
Ja kes on see 'meie'?
Kui mõtleme Wycliffe'i võrgustiku saja ühenduse peale
ning teiste ühenduste ja ühendatud piibliseltside peale,
ja kõiki teisi piiblitõlketööd tegevaid organisatsioone ja kirikuid,
kas on üldse vaja saata maast A maale B töötajaid?
Sul on kaks minutit aega põhjendada, miks see vajalik on.
Ma ei pea põhjendama.
Töötame vastavalt vajadusele. Alati pole tingimata vaja saata.
Tahaksin näha, et tänapäevane misjonitöö on mitmesuunalisem.
Võime saata mingi erioskusega töötajaid kuskile maale.
Kuid sealt võib kohalik piiblitõlke- ühendus saata töötaja naaberriiki,
kus vajatakse tema kogemusi.
Peame küsima, millal tasub kedagi saata.
Kui saadame, siis saadame neid kohalikke toetama,
mitte neis sõltuvust tekitama.
Saadame neid, kellel on selline hoiak,
et nad rõõmustavad ja tunnevad rahuldust sellest,
et kohalikud seltsid ja kirikud saavad tugevaks
ja teevad seda tööd oma kogukondades ise.
Ja nemad toetavad seda tööd oma oskustega kõrvalt.
Nad ei lähe nende hangete omanikeks.
Minna tuleb õige suhtumisega.
Igaüks peab peeglisse vaatama, mina kaasa arvatud,
kui oma misjonikogemusi vaatlen, et kas see on mul alati korda läinud.
Vaja on ka enesekriitikat.
Aitäh saates osalemast, Hannu Sorsamo,
Wycliffe'i Piiblitõlkijate tegevjuht Soomes!
Veel üks küsimus, millele palun lühidat vastust.
Mida saaks inimene teha või kellega tuleks ühendust võtta,
kui ta tahab selles töös kaasa lüüa?
Võib võtta ühendust meiega - Wycliffe'i Piiblitõlkijatega
netiaadressil www.wycliffe.fi
Sealt võib tellida tasuta lehe "Sanalla sanoen".
Tee tellimus. Saadame sulle kaks numbrit.
Samas tellid ka Palvemeenutused, mis ilmub neli korda aastas.
See aitab palvetada.
Lehte lugedes näed, kuidas ja milles kaasa saab lüüa.
Kui tunned, et tahad meie töösse oma panust anda,
võta ühendust ja arutame seda.
Aitäh, Hannu! Aitäh, head vaatajad!
Oleme kuulnud piisavalt palju, et teada, mis tööga tegu on
ja võime kaaluda, kas meilegi selles ehk mõni roll leidub.
Uuri netilehelt www.wycliffe.fi,
kas ehk sinagi peaksid seda fantastilist tööd tegema.
Õnnistatud nädalat! Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Televisioonitöö on koostöö.
Kui minul on stuudios külaline,
on kaamerate taga ja mujal veel mitmeid teisi tegelasi.
Seda tööd ei saa teha ilma teisteta ega ka sinu abita.
Võid toetada TV7 Eesti tööd,
helistades annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 eurot.
Lisainfo: www.tv7.ee
Piiblikohviku saadet saad toetada
ekraanilolevate pangakanalite kaudu.
Õnnistust sinu ellu!
Tõlge: Monika Jaaguri