PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohviku saatesse!
Mul on täna huvitav külaline -
Tere tulemast, koduperenaine ja evangelist Liisa Pura! - Aitäh.
Oleme tuttavad sellest ajast,
kui kunagi Kirikukogus peaaegu samas reas istusime.
Täna reisid sa ringi ja räägid.
Alustame veidi kaugemalt.
Kas oled alati usklik olnud?
Sündisin Jokijoises suure pere üheksanda lapsena.
Isa korraldas kodus piiblitunde.
Lapsest peale külvati minusse vanu lauluraamatuviise ja Sõna.
Selles mõttes sündisin religioosses kodus.
Jumala Sõna ei naase aga tühjalt, nii et mingi mõju sel ilmselt oli.
Kuulsid palju Sõna. - Kuulsin lapsena hästi palju.
Kui õde õppima läks ja naases noore uskliku naisena,
avaldas see mulle sügavat muljet.
Tantsuhitid olid muutunud lauludeks Jeesuse verest.
See puudutas mind väga, kui 13-aastane olin.
Kuidas sa Jeesusest ilmutuse said?
Leerikoolis ütles kirikuõpetaja, et on kaks teed:
tee taevasse ja tee hukatusse ning peame neist ühe valima.
See puudutas väga jõuliselt mu südant.
Mõistsin, et see on tõde.
Olen aga loomult vilgas ja rõõmsameelne
ning mõtlesin, et uskliku elu on sünge ja ma veel ei taha seda.
Ütlesin Jumalale: "Kas võiks hiljem?
Tahan enne abielluda."
Mis juhtus? - Jumal kuulis mu palvet.
Selles mõttes on meil imeline Jumal
ja Temalt võib paluda, mida süda igatseb.
16-aastaselt leidsin tulevase mehe, 18-aastaselt meid laulatati
ja kolisin Tammelasse maamajja koduperenaiseks 1960. a.
Kas tahtsid lapsena taluperenaiseks saada?
Ei. Minust pidi saama kontskingadega linnaproua.
Kuid ühel päeval märkasin, et mul on jalas nr 40 kummikud.
Sealt algasid taluperenaise ülesanded ja vastutused.
Jah. See on vana suguvõsa maja ja meie oleme 19. põlvkond.
Nad saabusid sinna 1538.
Mina kolisin sisse 1960. aastail
ja elasin seal vanaema-vanaisa juures minia ja perenaisena 23 aastat.
Lapsed sündisid 1961 ja 1964, nii et algus oli kiire.
Ei jõudnud usuasjadele eriti mõelda.
Mees jäi kohe haigeks, kui abiellusime.
Tal tekkis allergia loomade, vilja ja muu suhtes ning kujunes astma.
Algusaastatel oli elu väga raske.
Usun, et Jumal kõnetas mind just nende raskuste kaudu.
Sul oli leerikoolis juba olnud otsingute aeg ja see algas uuesti.
Jah. Külla saabus usklik õpetaja, kes alustas koolimajas piiblitundi.
Ta tuli mind piiblitundi kutsuma.
Ütlesin, et ei vaja seda, sest usun juba.
Mind olid valitud 1966. a Kirikukogusse,
juhtisin pühapäevakooli ja meil oli alati üle 40 lapse.
Pidasin end usklikuks, aga süda ütles, et valetan.
Me ei saa öelda, et Jeesus Kristus on Issand, muidu kui Pühas Vaimus.
Teadsin, et ma ei räägi tõtt.
Nad armastasid mu sinna piiblitundi.
Mis seal juhtus?
Aasta jagu lugesime Piiblit. See on imeline raamat.
Kõik, kes Piiblit loevad, saavad patuseks, sest see on Jumala seadus.
Seadus jõudis kohale ja nutsin palju. Püüdsin nädala sees meelt parandada
kuid esmaspäeval olin taas patune, kui Sõna lugesime.
Aasta pärast jõudsime sinna, kus Jeesus ütles ristil: See on täidetud!
Mõistsin siis, et keegi on täitnud selle, mida mina ei suuda täita -
Jumala armastus.
Ütlesin noortetöötajale, et tahan usklikuks saada.
Enne minekut ütlesin mehele,
et ei jaksa enam elada ja tahan Jeesuse südamesse võtta.
Ta hoiatas, et kuna olen nii vilgas, siis ma ei jää ehk usus püsima.
On tõsi, et me ei ise ei püsi, kuid meis hakkab tööle Jumala vägi.
Ta ei arvanud, et see sulle kasuks oleks tulnud?
Ei. Ta ütles hiljem, et kartis väga.
Kui talle hommikul ütlesin, et olen nüüd Jumala laps, vastas ta:
"Võid olla usus teatud piirini:
vabadesse suundadesse ei lähe, jääd Luteri Kirikusse,
ja hääletad Keskerakonna poolt."
Ta oli mu mees. Valisime teineteise, nii et kuuletusin talle.
Kuid siis algas palve.
Ütlesin ämmale, et teil on nüüd usklik minia.
Ta ütles, et oligi seda kartnud, kui ma piiblitunni vahet käisin.
Siis helistasin emale ja palusin palvet, et ma usus püsima jääksin.
Ema hakkas nutma ja ütles, et tema ei usu ju.
Sellest algasid ema otsinguajad ja ta tuli kolme aasta pärast usule.
Ka ämm tuli usule.
Mõlemat ootas parim saatus. Issand vajab meie tunnistusi.
Seejärel alustas Jumal tööd ka sinu mehes. - Jah.
See kestis kümme aastat. Palusin eestpalvet kõikjal Soomes.
Mul on olnud väga hea mees, kes mind armastab,
aga erinevad teekonnad on argielus väga ilmsed.
Tahtsin teenida Issandat ja sain Jumalalt palju jõudu.
Kui ärkasin hommikul karja hoidma ja teised jäid magama,
siis peaaegu jooksin õnnest, et olen terve ja Jumala laps
ja Jumal on mu patud andestanud.
Kujutlesin, et minust saab ingel ja mulle kasvavad tiivad.
Aga mida kauem seda teed käia, saab aru, et kõik on Jumala armust.
Püha Vaim valgustab neid asju ja siis saab seda teed armus käia.
Enne kui räägime, mis sai otsustavaks sinu mehe puhul,
siis kuidas selgitaksid neile, kes veel Jeesust ei tunne,
kuidas sinust patune sai.
Sellele vaatamata oli sul suur rõõm. Selgita, mida see tähendab.
Seadus ajab meid kitsasse väravasse.
Usun et see on äratallatuim paik maailmas.
Kuna süda on loodud osadusse Jumalaga,
käib iga inimene oma otsingute ajal selle värava juures.
Kuid paljud tulevad sealt tagasi, nagu mina leerikoolis.
Kui Jumala seadus tekitab meis patutunnetuse,
vajame Lunastajat.
Kui mõistame, et Jeesus, Jumala Poeg,
on tulnud Jumala armastuse pärast maailma ja läinud ristile,
et Ta elas enne 30 aastat täiuslikult ja siis veel 3 aastat jüngritega,
et Ta on elanud täiuslikku elu, mida mina ei suuda elada,
siis olen ise näinud ja kogenud, et kui inimene avab südame
ja palub Jeesuse oma südamesse elama,
kogeme pattude andekssaamist.
Kui patud on meie peal, oleme teel hukatusse,
aga kui need on Jeesuses ja kui see toimib iga päev,
sest meist ei saa ingleid ja meie elus käib pidev võitlus.
Patutunnetus ei piirdu sellega. Sellele järgneb andeksandmine.
Aamen. Ja see vabastab. See vabastas mind jooksma.
Aga kui ei taheta möönda oma pattu,
ei osata seda kunagi hinnata ja selle eest tänada.
Jeesus ütles, et lõpuaegadel tuleb minna teeveertele kutsuma.
See, kes on maailma silmis patune, sest Jumala ees oleme kõik patused,
ja meid eristab vaid see, et on patused, kellele on armu antud
ja need, kes ei vaja armu. Mis armu heal inimesel vaja on?
Ta saab ise hakkama.
Seepärast on Jumala Sõna tähtsaim, kui seda loetakse nagu kirjas on.
Peame kõik seal väravas mõistma, et me ei vea mõõtu välja.
Seda on teinud Jeesus. - See on kingitus.
See toob suurt rõõmu, kui seda usus mõistame.
Naaseme su abikaasa juurde.
Palvetasid kümme aastat. Mis siis juhtus?
Olin Ikaalise spas puhkusel.
Erkki oli sel ajal meie meierei juhatuse esimees
ja tuli mind koos meierei juhatajaga vaatama.
Ta küsis, kas õhtul restorani lähen.
Ütlesin, et ei, sest kirikuõpetaja pidi külla tulema.
Erkki mõistis tol hetkel, et usus peab mingi suur jõud olema.
Ta sõitis koju, peatas auto
ning palus Jeesuse südamesse ja oma patud andeks.
Kui koju jõudsin, ütles ta, et käib nüüd sama teed, mida minagi.
Nutsin terve öö.
Piibel ütleb, et taevas on suur rõõm, kui üks patune pöördub.
Mul oli nii suur rõõm, kui mu mees Jumala poole pöördus.
Kümne aasta palved said vastatud.
Ta ei lubanud kunagi enda eest palvetada.
Ta lubas piiblitunde pidada ja käis minuga kirikus.
Aga kui ta usule tuli, lubas ta oma astma eest palvetada.
Ta oli juba pensionile saadetud ja midagi polnud enam teha.
Meil olid kodukoosolekud ja palvetasime seal Erkki eest.
Ta paranes täielikult. Ravimeid polnud enam vaja.
Nahaärritus paranes vähehaaval. Astma tervenes.
Kuu aja pärast märkas ta, et polnud võtnud ühtki ravimit.
Ja ta suutis tööle naasta?
Ta hakkas talutöid tegema ja töötab siiani laudas.
Imeline! - Minust sai evangelist.
Tean, et see raamat on tõde algusest lõpuni.
Jumal päästab, mis on kõige tähtsam, kuid Jumal ka tervendab.
Seda palvetamegi nüüd Soome kirikusse,
et Jumal rohkem tegutseda saaks. Rahvas tuleb sinna, kus Jumal töötab.
Siis saab ka usk selgemaks.
Tahtsid sellest Jeesusest ka teistele rääkida.
Hakkasin kohe algul vaimulikke kõnesid pidama.
Kuid pärast Erkki paranemist
mõistsin väge, mis meile Pühas Vaimus on antud.
Jumal on imeline ja tahab veel tänagi Soomes inimesi päästa.
Nüüd käime seda teed koos.
Evangelisti töö pole täna kerge.
Usu suhtes on palju vääritimõistmisi, teadmatust.
Milline on sinu kogemus, kui lähed inimestele Jeesusest rääkima?
On väga toredaid kohti, kus mind aktsepteeritakse.
Ma ei sobi tänase moega. Mu usk on liiga rõõmus
ja toon liiga palju võrdumeid meie lastest ja lapselastest.
Olen kaks-kolm korda öelnud, et nüüd aitab.
Olin kord ühes koguduses, kus mind sõna otseses mõttes neeti.
Otsustasin, et nüüd lõpetan.
Kuid pidin minema Savitaipale naistepäevale.
Seal ütles ürituse juht, et palvetas poole aasta eest,
keda kõnelema kutsuda ja Jumal näitas talle ühe naise pead.
Järgmine päev soovitas kirikuõpetaja mind kutsuda.
Ta uuris netist järgi ja nägi minu pead.
Kui viimase kõne pidasin,
ütles kirikuõpetaja naine, et mu taga seisis Jeesus.
Teadsin, et kui Jumal on meie poolt, ei saa keegi meie vastu olla.
Teine juhtum oli mullu sügisel,
kui üks laps, kelle tervenemise eest olin palju palvetanud, suri.
See oli väga raske aeg.
Miks asjata palvetada, kui Jumal ei vasta?
Kui aga nägin, mis lapse surma kaudu selles peres juhtus, ei saa öelda muud
kui et Jumal on Jumal ja Tema teab, mis meile parim on.
Jumal näitas nädala pärast veel üht juhtumit,
kus tervenes täielikult surema jäetud naine.
Lihtsalt palve läbi üle öö.
Siis sain tagasi julguse, et tasub evangeeliumi toetada.
See on suur tasakaal.
Ühelt poolt Jumal tervendab ja oled seda oma peres kogenud.
Samas peame alistuma Jumala kõikvõimsuse alla.
Kui Ta ei tervenda, siis ei tervenda ja see ei sõltu alati meie usust.
Jah. Kogesin seda sügisel. Palvetasime palju,
kuid Jumal arvas heaks midagi muud.
Jumalal on kõigi elude, perede ja suguvõsade jaoks pikad plaanid.
Kuna mu suguvõsa on õnnistatud, sest pidevalt tuleb keegi usule,
siis olen mõelnud, et Jumal vajab tunnistajaid.
Piibel ütleb, et pääseb igaüks, kes Issanda nime appi hüüab.
Aga kuidas nad võivad hüüda seda, keda nad ei tunne?
Ja kuidas saavad tunda, kui keegi ei kuuluta?
Meil on suur vastutus.
Räägi lihtsat evangeeliumi kasvõi üks kord.
Olen näinud oma suguvõsas,
et ei julgeta ilma Jeesuseta surra, kuigi elada julgetakse.
Tuleb päev, kui Jumal neile halastab, nagu röövlile ristil,
kuigi ma seda kellelegi ei sooviks. Elu Kristuses on väga rikas.
See, mida leerikoolis kartsin, polnud tõsi. See oli hingevaenlaselt.
Väärkujutlus usklikolemise kohta. Uskliku elu on väga rikas.
Erkki ütles sulle kunagi, et võid usule tulla teatud piirini,
aga nüüd oled kõik piirid ületanud ja liikunud eri ringkondades.
Oled näinud, et Jeesus päästab tänagi mehi, naisi, noori-vanu.
Aamen. Seda me palvetamegi.
Kui Erkki ise usule tuli, ühines ta kohe Gideonidega.
Kõik piirid kadusid, nagu minulgi toona.
Kõik, kes Kristust kuulutavad, on mulle ühtmoodi armsad,
kuna suundume samasse Taevasse, meil on sama arm, armastus ja tee.
See sai selgeks ka Erkkile. Sinnani elab inimene käsu all.
Kui Kristus vabastas, ütles Erkki, et võin hääletada kelle poolt tahan
ja nüüd enam piire pole.
Olin kord Vaasa vanglas kõnelemas ja nägin seal konkreetselt,
kuidas Kristus võib vabastada.
Suurte vanglamüüride taga istus esireas usklikke vange,
kes pidevalt kaasa noogutasid ja Issandat kiitsid.
Tagareas istusid need, kes vägisi kirikusse toodi.
Nad olid väga seotud ja vahtisid oma kinganinasid.
Vaba võib olla ka müüride taga, kui ollakse vaba Kristuses.
Said usule tulemise järel veel teisigi uusi ülesandeid.
Ühte mainisid juba alguses - sind valiti Kirikukokku,
Luteri Kiriku kõrgeimasse juhtorganisse.
Milline see kogemus oli?
Olin koguduses olnud juba alates 1966. a.
ning Kirikukogus ja nõukogus olin aastani 2010.
Juhtisin piiblitunde, misjoniseltsi ja muid koguduse töid.
Kuid siis palus keegi mul Kirikukokku kandideerida.
Ma polnud sellele kunagi mõelnud.
Arvasin, et see on kõrgem pilotaaž ja minu siruulatusest väljas.
Kuid ütlesin jah, arvates, et mind niikuinii ei valita.
Valituks osutumine oli šokk.
Esiteks oli seal palju väga toredaid inimesi.
Kuid see, kuidas Jumala Sõna inimesed kahte leeri jagas!
Minu jaoks on Jeesus tee, tõde ja elu. Jeesus on armastus.
Armastus on meis kõigis,
sest Jumal lubas oma armastuse Püha Vaimu kaudu meisse valada.
Selle armastusega armastame igaüht,
milline ta ka poleks.
Aga kuna Jeesus on armastus tões ja tõde on Jumala Sõna,
siis me ei saa sellest üle minna.
Me ei saa armastada seda, mida see raamat ei aktsepteeri.
Mullegi on öeldud, et mul pole armastust,
kui ma ei aktsepteeri teatud inimesi. Vastan, et me ei saa üle Sõna minna.
Loeme seda ja meie südametunnistus toetub Jumala Sõnale.
Me ei saa võidelda ega hääletada oma südametunnistuse vastu.
Sa tead täpselt, mida me seal hääletasime.
Mäletan sind ühena neist, kellele olid teatud asjad Piiblis selged:
mees ja naine ja abielu jms.
Neis asjus ei saa järele anda. Ja see ei tähenda, et me ei armasta.
Vastupidi. Jumal armastab enim ja ütleb, et see pole hea tee.
Ära mine sinna!
Oleme seda juba näinud.
Kui kõige vundamenti, Kristuse kaljut vähehaaval õõnestatakse,
siis nägin tulemusi, kui küsisin oma 4-aastaselt lapselapselt,
kellega ta suurena abielluda tahab, et maalapid hästi kokku sobiksid,
ja Artturi vastas: Naabri-Lauriga.
Eelmine nädal küsis ta,
kuidas on võimalik võitlus võrdõigusliku abielu eest,
kui Piibel selgelt muud ütleb.
11-aastane mõistab, et Piibel räägib selgelt meestest ja naistest.
Paari nädala eest räägiti raadios,
et sünnitusmajas ei tohi enam öelda, kas sündis poiss või tüdruk.
Asi on nii kaugele läinud! Võin ise otsustada, kumb sündis.
See on tipp! Võrreldes sellega, mida Sõna ütleb.
Kui õpime Jeesust tundma, oleme seotud ka Tema Sõnaga.
Vahepeal tahaksin näidata sinu Piiblit,
mis on vist üht-teist üle elanud.
Räägi selle Piibli saatusest.
Sain selle Erkkilt sünnipäevaks. Meil oli õhtul külalisi.
Lugesime seda Piiblit ja see oli pikal laual
koos tehiskiust mansettidega kristallküünlajalgadega.
Seal oli ka mitmeid laululehti.
Kui õhtul teisele korrusele magama läksime,
olid küünlad põlema jäänud.
Ärkasin kella ühe ajal öösel suitsuhaisu peale.
Lapsed magasid allkorrusel. Jooksin alla.
Avasin kambri ukse ja mõlemad kambrid olid suitsu täis.
Valgust ei paistnud kuskilt. Kui tule põlema panin, nägin lauda.
Selle keskkohas oli tuhahunnik.
Salvrätid ja küünlajalad ja kõik oli põlenud.
Piibel oli keset tuhahunnikut.
Sellest olid põlenud vaid kaardilehed tagakaas ja külg.
Nahk oli hävinud.
Saime kindlustusest kõik tagasi, isegi uue Piibli.
Kas pole imeline! Öeldakse, et Jumala Sõna ei põle isegi tules.
Tõde ei põle isegi tules. Milline vägev pilt sellest,
kui Jumala Sõna oli keset tuhahunnikut
ja põlenud polnud ühtki sõna, üksnes kaardid.
Meil on käsitöökodu. Kõik on käsitsi tehtud.
Meil käib käsitöö pärast isegi turiste.
Oleksime võinud uue kodugi saada, kuid mitte sellist nagu praegu.
Ja mis teist oleks saanud ilma Jumala kaitseta? - Ja lastest?
Piibel päästis meie kodu.
Olen näidanud seda tuhandetele.
Meil oleks veel paljustki rääkida, kuid tahan öelda,
et sinu elust on kirjutatud raamat "Perenaine ja evangelist",
kus räägid ise tähtsamatest seikadest oma eluteel.
Seda võib tellida kas otse sinult
või Suolahti trükikojast.
Seda võib küsida ka raamatupoodidest.
"Emäntä ja evankelista" - raamat Liisa Pura elust.
Meil on jäänud veel paar minutit.
Tahtsin küsida, mida sa tulevikult ootad?
Oleme mõlemad juba üsna vanad,
kuid läbime ca 30 000 km aastas, kui erinevates kogudustes reisime.
Erkki on alati kaasas. Tervis on Jumala and,
me ei saaks võtta ühtki päeva, mida meile ei anta.
Surid ka kõik need, kelle Jeesus tervendas.
Ta tervendab tänagi, kuid lõpuks sureme ikkagi.
Aga kui oleme teel taevasse, ootab meid igavene elu.
Nägin vägeva nägemuse taevast
ja sellest, kuidas Jumal päästab meid suguvõsade kaupa.
Kui palvetame ja Kristusest tunnistame, saavad nad päästetud.
Jumala Sõna tõotab seda. Loodan, et jätkame, kuni jaksame.
Olen loobunud kõigist tähtsatest ametitest,
kuna esmatähtis on evangeelium.
Rahvas peab teadma, et on 2 kohta ja peame oma eluajal valima,
kuhu kuulume, kuna see pole iseenesestmõistetav.
Teisel pool ei saa enam otsustada.
Jeesus tahab olla meie Päästja, Lunastaja ja pattude andestaja siin.
Seepärast on kõige tuum sõnas 'Kolgata'.
Seal juhtus see, mille kaudu oleme teel Taevakoju,
ainult tänu Jumala armastuse ja armu tõttu patuste vastu.
Nüüd on minu kord Aamen öelda, nagu sina ütlesid.
Aitäh, Liisa Pura!
Jumal õnnistagu sinu tööd evangelistina ja kõiges muuski!
Aitäh, head vaatajad!
Jeesus on esimene. Elus pole midagi tähtsamat.
Mis ka ei juhtuks, olgu head või halba,
tähtsaim on õppida tundma Jeesust Kristust kui oma Päästjat
selle elu jooksul, sest pärast seda algab pikk igavik
ja peame Jeesuses valmis olema.
Õnnistatud nädalat! Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Televisioonitöö on koostöö.
Kui minul on stuudios külaline,
on kaamerate taga ja mujal veel mitmeid teisi tegelasi.
Seda tööd ei saa teha ilma teisteta ega ka sinu abita.
Võid toetada TV7 Eesti tööd,
helistades annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 eurot.
Lisainfo: www.tv7.ee
Piiblikohviku saadet saad toetada
ekraanilolevate pangakanalite kaudu.
Õnnistust sinu ellu!
Tõlge: Monika Jaaguri