PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohviku saatesse!
Seekord vestleme tõepoolest Piiblist.
Räägime Korintlaste kirjast.
Tere tulemast, Ilkka Rytilahti! - Aitäh.
Oled pastor ja piibliõpetaja ning külastanud aastaid eri kogudusi.
Seda sarja Korintlaste kirjast, millest täna räägime,
oled samuti käinud õpetamas ligi 30 koguduses.
Sul on palju kogemusi.
Aitäh, et tulid siia saatessegi Korintlaste kirjast rääkima.
Ühe osa rääkisime juba ära
ja selle leiab soovi korral netiarhiivist.
Teeme väikese tagasivaate,
kuna eelmisest saatest on juba veidi aega möödas.
Räägi veidi taustast. Mida Korintlaste kiri endast kujutab?
Neid on Piiblis kaks ja seekord räägime esimesest.
See on Pauluse suurepärane kiri kogudusele, mille ta rajas,
kui ta ca 50. a AD Korintosesse tuli.
Ta tegutses seal 1,5 aastat ja kogudus hakkas kasvama.
Inimesed said päästetud.
Korintose linn aga oli nagu sulatusahi.
Erinevad keeled, kultuurid, religioonid ja kombed.
Seepärast polnud kogudusega ühinenud rahvas
just kõige ühtsem.
Jumala armastus Kristuses ühendab.
Kuid see noor kogudus on veel segaduses selles osas,
mida nad õieti usuvad ja kuidas tuleks seda harrastada.
Nad juhindusid paganlikust kultuurist pärinevatest kommetest,
sest olid nendega üles kasvanud.
Juudi tausta omavatel oli Vana Testamendi usk,
mis neid teistest eristas,
kuid paganliku taustaga inimesed olid elanud vastavas kultuuris
ja omaks võtnud selle kombed, uskumused ja praktika.
Kristlaseks saades pidi miski muutuma.
Kui midagi ei muutuks, oleks kristlus samal pulgal paganauskudega.
Kui kõik muutuks, poleks eelmises elus midagi aktsepteeritavat.
Seegi pole õige. Me ei pea kristlastena askeedid olema
ja sellest maailmast eralduma.
Kui Paulus sellest kogudusest lahkus, hakkas see mõne aastaga alla käima.
Ta pidi kirjutama vastuseid paljudele probleemidele.
Kogudus oli hävingu äärel.
Selle kõige juures on mitu asja, mis kirja aktuaalseks muudavad.
Tänagi esineb sarnaseid probleeme, millest kohe räägime.
Selle kirja aktuaalsus üllatab, kas pole?
Jah. On öeldud, et see on üks Pauluse kontekstitundlikumaid kirju.
Kuid samas on esiletoodud asjad ajatud selles mõttes,
et iga kristlik põlvkond peab mõtlema, kuidas Jumalat ära tunda;
kuidas Temaga kontakteeruda;
mis on elu; mis selle juurde käib ja mis mitte jne.
Seepärast on see kiri meile tähtis,
kuna annab lähtehetkest peale infot ja arusaamist meie usu sisu kohta
ja ka miks.
Õhutan vaatajaid üle vaatama meie eelmist vestlust üle,
kus rääkisime Ilkkaga peatükkidest 1-4.
Täna räägime peatükkidest 5-10.
Neis on teemaks kristlase suhe ümbritseva kultuuriga,
mis sarnaselt tänapäevaga oli toonagi paganlik ehk mittekristlik
ja paljudes asjades vastuolus kristlase elule esitatud nõuetega.
Kas neis peatükkides on võimalik leida midagi üldist
Pauluse suhtumise kohta ümbritsevasse kultuuri?
Kui mõelda tervele Korintlaste kirjale
siis rääkisime eelmises saates,
et see algab Jumala päästetööga Kristuses. Ta räägib ristist.
Ja kirja 5-osaline õpetus lõpeb 15. peatükiga,
mis käsitleb ülestõusmist.
Need koos ongi Jumala pääste: rist ja ülestõusmine.
Vahepeale jääb kõik muu.
Kultuur, mida mainisid, on viie põhiosa seas keskseim.
Teised põhiteemad on seksuaalsus ehk meheks ja naiseks olemine
ning kuidas olla mees ja naine Jumala koguduses,
Jumala rahva liikmena.
Jumala töö Kristuses peaks mõjutama ja läbistama meie elu.
mitte vastupidi nagu tänapäeval, kus Jumala Sõnast ei hoolita
ja selle asendab inimtarkus. Nii ei tohi kunagi olla!
Jumala tarkus Kristuses peab asendama selle,
mis meis on patu tõttu katki või tuhmunud.
Kristlane ei tohiks muganduda ümbritseva kultuuriga,
vaid kristlane peaks pigem muutma ümbritsevat kultuuri
vastavalt Jumala tahtele.
Ühtpidi see igal juhul läheb. Kõigest pole vaja loobuda,
kuid kõike varem omaks võetut ei saa enam iseenesestmõistetavaks pidada.
See johtub sellest, millest Paulus räägib peatükkides 8-11.
Ta vaatleb suhet ümbritseva kultuuriga.
Keskne on sinu olemus. Mis on sinu identiteet?
Alles seejärel, kui tead, kes sa oled ja mida usud,
suudad sa selle põhjal tegeleda
elu rikkuste ja mitmekülgsusega.
See oli nende olukorras argireaalsus.
Kui minna põhiteemade juurde, võiks esitada ühe küsimuse,
mis on aktuaalne nii täna kui oli ka toona.
Mille alusel Paulus oma nõu jagab? Miks peaksime Paulust järgima?
9. peatüki alguses selgitab ta oma identiteeti ja ütleb:
"Eks ma ole vaba? Eks ma ole apostel?
Eks ma ole näinud Jeesust, meie Issandat?
Eks teie ole minu töö Issandas?
Kui ma teistele ei ole apostel, siis teile olen ma seda ometi,
sest teie olete minu apostliameti pitser Issandas."
Ta kinnitab kirja lugejatele,
et tal oleks nagu eriline positsioon. - Jah.
Tal oli eriline roll mitmes mõttes. Ta oli selle koguduse rajaja.
Kogudust poleks sündinud, kui ta poleks evangeeliumi kuulutanud.
Ta ütleb, kellelt ta selle ülesande sai.
Kui mõelda Paulusele enne seda ülesannet
ehk enne ülestõusnud Kristuse kohtamist, oli ta juudi variser.
Ta juhindus juudi rahva usust ja traditsioonidest nii jõuliselt,
et kiusas taga kogudust, kuni kohtas Jeesust.
Ta mõistis, et on Jeesuse suhtes täiesti mööda pannud
ja kristlastel on õigus. Mis nüüd saab?
See tähendas, et kohe tuli mõtlemist ja teguviise muuta.
Ta ei taha enam kristlasi kiusata, sest neil on õigus: Jeesus on Issand.
Ta on ülestõusnud Kuningas ning Iisraeli lootus ja Messias.
Seega tuleb muutus nagu Pauluselgi Jeesuse kohtamisega.
Selle asemel, et Pauluse tegusid hukka mõista, andis Jeesus armu.
Jeesus andestas talle, andis talle meelevalla
ja läkitas ta armu evangeeliumi kuulutama,
mis on ainus lootus siin surmavarjumaailmas.
Paistab, et seda volitamist ei mõistetud toona ega nüüdki.
Paljud ütlevad tänapäeval,
et Jeesus on Jumala Poeg ja peame Teda kuulama.
Aga Pauluse ja teiste kirju peetakse vaid nende arvamuseks.
Mis selles mõtlemises viltu on?
See hävitab kõik, kogu aluse.
See eitab kõike, mida äsja Pauluse kohta ütlesin,
et ta on Jumala valitud.
Näeme Piiblis, kuidas Jumal valib suveräänselt need, keda Tema tahab
ülesannetesse, kus nad teenivad jumalariiki või selle saabumist.
Jumala riik on tulnud Kristuses. Tõotused on täitunud.
Paulus on selle kõige tunnistaja. Ta nägi ülestõusnud Jeesust.
Ta teab, kellest räägib.
Uue Testamendi apostlitel on eriline positsioon. Selliseid täna enam pole.
Issand pole valinud uusi tegelasi
ega andnud uut teemat, millest Piiblit kirjutada.
See on üks esimesi aluseid. Paulus ütleb 1. Ko 3. peatükis,
et muud alust olemasoleva kõrvale panna ei saa. See on Kristus.
Paulus kuulutas seda Kristust. Ta ütles, et kui keegi kuulutab muud,
olgu ta neetud. Kui keegi täna teist Kristust kuulutab,
olgu see kristluse seest või väljastpoolt, peame ütlema,
et see pole Issanda hääl ega Tema valitud teenijate hääl.
Selle Kristuse aluse juurde kuulub ka apostellik kuulutus.
Muidugi. Nad on selle vastu võtnud.
Paulus ütleb 1Ko 15, et annab edasi, mille ta ise saanud on.
See on väga judaistlik väljend
ja räägib kombest Jumala ilmutust ühelt põlvkonnalt teisele edasi anda.
Paulusel on meelevald sellest rääkida ja meie peame kuulama.
Mis ta ütleb paganliku kultuuriga suhtlemise kohta?
Vaatame esmalt positiivset poolt.
Mis tal ümbritseva kultuuri kohta positiivset öelda on?
Positiivsus lähtub sellest, et Jumal on kõige looja.
Inimlik mitmekülgsus ja rikkus kultuuris, ühiskonnas ja elus
lähtub sellest, et eksisteerib vaid üks Jumal.
Paulus ütleb 8. peatükis: Teame, et ebajumalaid pole.
See on võimas väide linnas, mis on täis ebajumalatempleid,
kus rahvas käis kummardamas ja templiseksiga tegelemas,
mis selles kultuuris normaalne oli.
Paulus ütleb, et ebajumalaid pole. On vaid üks Jumal.
"Kui olekski nõndanimetatud jumalaid, olgu taevas või maa peal,
nõnda nagu inimeste meelest on jumalaid palju ja isandaid palju,
siis meie jaoks on ometi ainult üks Jumal, Isa,
kellest on kõik asjad, ja meie tema juurde teel,
ning üks Issand, Jeesus Kristus, kelle läbi on kõik ja ka meie tema läbi.
Üks Jumal tähendab, et Temast avaneb suurepärane pluralism.
Samas on kultuurierinevustesse tunginud langemise reaalsus,
mis ilmneb kõiges.
Meie mõistus, mõtlemine, käitumine ja motiivid on kõik langenud.
Sellest johtus üks irooniline seik. Algkristlasi süüdistati vahel ateismis,
kuna nad eitasid neid jumalaid. - Täpselt.
Neist maaliti seetõttu halvimad vaenlased.
Moonutati ka teisi asju.
Väidetavalt harrastasid nad kannibalismi, juues verd ja süües liha.
Leivamurdmise sakramenti tõlgendati valesti.
Positiivne on see, millest Paulus räägib 9. peatükis.
Ta räägib oma õigustest harrastada oma ametit.
Näiteks, kui ta oleks abielus, oleks talgi õigus naine kaasa võtta,
nagu teevad teised jumalasulased.
Need seigad kuuluvad Jumala loomiskorra juurde:
töötegemine, pere elatamine, vara kogumine, ühiskonna ehitamine.
Pauluse sõnul on kristlasel õigus selle kõigega tegeleda,
kuna need lähtuvad Jumalast.
9. peatüki algus on tähtis, kuna Paulus räägib seal,
et tema identiteet muutus, kui ta kohtas Jeesust.
See on kõige sügavam.
Paulus enne ja pärast Damaskuse teel Jeesuse kohtamist
on kaks erinevat inimest.
Sama rahvuslik taust ja isiklik ajalugu, kuid uus Paulus.
See on kõige põhjapanevam.
Paulus ütleb, et teda ei määratle töö,
nagu see tänases kultuuris soomlaste sõnul neid määratleb.
Elame töö kaudu. Töö on elu ja identiteedi tuumaks.
Kui kaob töö või jäädakse pensionile, tekib ellu tühjus.
Töö ei määratle seda, kes sa oled.
Isegi mitte see, millisesse suguvõssa sa kuulud.
Sind määratleb see, et kuulud Jeesusele,
et oled inimene, kes elab osaduses Jumalaga.
Elad muidugi ka kultuuris ja inimeste keskel,
kuid peamine on see. Ja see peaks mõjutama kogu elu.
Kas me just sellepärast ei peakski Piiblit uurima,
et leiaksime oma identiteedi
ega elaks külgeliimitud identiteetidest, mida ümbritsev kultuur pähe määrib,
a la sa oled niisugune ja naasugune ja peaksid olema selline.
Meie identiteet on Kristuses.
Ja see, mida mainisid, muutub äärmiselt kiiresti.
Mõni aasta ja taas on uued trendid, uus mood ja uus väljanägemine
ning tuleb käituda teisiti.
Samuti puhub uusi vaimseid tuuli, nagu mindfulness, millest räägitud on
ja mis siin kultuuris kõva sõna on.
Selle juured on aga äärmiselt mittekristlikud.
Neid tuleb ja läheb, aga Tema, kes on kõige Looja,
kelle tõttu see maailm eksisteerib, kes on meie inimsuse autor,
ja kes tuli Jeesuses maailma meid teenima
ja tooma meile elu, mida meil endal pole, ületab kõik muu.
Seda meie kultuur ei tunne.
Toona oli ümbritsev paganakultuur religioosne ja on seda tänagi,
kuid samas nähtamatusse suunduv.
Kõik tundub tiirlevat ainelise ja ajaliku elu ümber.
Lähtekohaks on leida oma identiteet Kristuses,
millele järgneb positiivne osa kultuurist.
Kuhu siis Paulus piirid tõmbab?
Millest tuleb eemale hoida ja mida vältida?
Paulus käsitleb neid asju oma kirjas, ilma et annaks karmi loetelu,
üks punkt teise järgi: Ela nii ja ära ela naa.
See tooks uue käsuusu.
See oleks noorele kristlasele ehk lihtne lahendus,
kui Paulus oleks öelnud, mida täpselt teha ja mida mitte.
Ta annab neile oma kirjas teoloogia
ja iga osa alguses
viitab Paulus apostellikule õpetusele, mis kristlased juba saanud on
või Vana Testamendi õpetusele.
Seejärel käsitleb ta koguduse probleemi
ning võtab Jumala ilmutusest salmid, motiivid ja teemad,
mille abil probleemi lahendada.
Ta käsitleb probleeme selle teoloogia valguses.
Ja lõpuks õhutab elama nagu temagi Issanda järgijana elab.
Kui mõelda, kust Paulus selles osas alustas,
siis antud kultuuris müüdi turul liha, mis oli ohverdatud templeis.
Ühed kristlased mõtlesid:
"Kohutav! Ma ei saa süüa ebajumalatele ohverdatud liha."
Teised mõtlesid: "Pole mingit vahet.
See on Jumala loodud olend, mis on tapetud ja mida müüakse.
Mis siis, et ta on jõudnud siia templi kaudu. Ikka võib süüa."
See oli ka Pauluse nägemus.
Kuid ta tahtis, et sisevastuoludes killustunud kogudus
õpiks omavahelist ühtsust ja armastust Kristuses.
Seepärast peavad usus tugevad arvestama nõrkade erinevusega.
Armastuse teema algab 13. peatükis,
kuid see läbistab punase niidina kogu kirja.
Kui see on armastus ja võrdleme seda korintlaste eluga,
siis on nende käitumine sobimatu.
Nad käituvad upsakalt, kibestuvad ja otsivad omakasu.
Paulus ütles, et see ei sobi. Leidke oma ellu Kristuse armastus!
Siis teie sisemised tülid, jagunemine
ja segadus kultuuriga suhtlemisel jne loksub õigesse kohta.
Kui mõelda, mille kohta kultuuris ütles Paulus, et selles osaleda ei või,
siis 10. peatükis ütles ta,
et ei tohi kultuuriga kaasa minna nii, et osaletakse ebajumalateenimises.
Selles kultuuris oli pidevalt ebajumalatele pühendatud pühasid.
Kristlane võis kuuluda mõnda ametiseltsi, keda ootas selline püha.
Kuid Paulus teadis,
et see hõlmab templiprostitutsiooni ja ebajumalatele ohverdamist.
Kristlasena on sul üks Issand.
Sa ei saa teenida ebajumalaid ja sellega seotud kultuurikombeid.
Sa eristud teistest ja oled kummaline, kui seda tee, kuid sind on kutsutud.
Ta püüab motiveerida neid käituma
lähtuvalt uuest sisemisest identiteedist
ja sel juhul lähtub ei-ütlemine seestpoolt.
Mitte mingi välise keelu pärast,
vaid seepärast, et see ei huvita ja puudub tahtmine,
kuna me pole enam sellised ja meil on uus identiteet Kristuses.
See tekitab kirikuväliste inimeste seas kummastust.
Miks sa teistsugune oled? Miks sa ei tee nagu kõik teised?
Sellepärast, et olen leidnud keset meie pluralistlikku kultuuri midagi uut
või tegelikult leidis Jumal mind. Temas leian oma inimsuse.
Ma ei leia seda ebajumalate teenijana
kuna seal ei tunta tõelist Jumalat ja Tema armastust.
Seal tegutsetakse Tema armastuse vastu.
Asi on selles, et Jumala armastus Kristuses, mille nad on vastu võtnud,
peaks neis maad võtma ja mõju avaldama.
Sisemiselt. See on sõnakuulelikkus.
Väliselt võib tunduda, et seaduseusk teeb kohutavaid keelde
ja lämmatab inimese, kuid see pole nii.
Kristuse ike on just paras, kuna see on kerge.
Just selleks olid korintlased kutsutud.
Siin on mitu geniaalset seika.
Kui elada vaid väliste keeldude jõul, ei pea me kaua vastu.
Kõik teavad seda.
See tekitab kiusatust reegleid mingil hetkel rikkuda.
Vaja on uut, sisemist motivatsiooni, mis inimest juhiks.
Teiseks, kuigi väljaspool olijad teavad,
et neil on niiöelda vabadus neid asju teha,
pole need konstruktiivsed. Nad teavad oma kogemusest,
et see ei too mingit õnnelikkust ja sügavat rahuldust.
Pikemas perspektiivis see pigem sööb sind ja nad näevad,
et teised suudavad teisiti elada ja õnnelikud olla.
See on üsna geniaalne lahendus.
Jah. Selles mõttes olid paganliku taustaga kristlased näinud oma elus,
kui katkine see oli;
kuidas neid kaasa haaranud asjad olid nende elu varemeisse jätnud.
Vahel olid nad kindlasti üsna rahul, kuid vahel nägid, et see jätab tühjaks.
Kui saad mõista, et sind armastatakse igavesti,
et Jumal on oma Vaimu läbi su elus
ning Jumal juhib sind õige ja hea elu juurde,
siis kes tahaks oma elu rikkuda? Kuid lugematu hulk on kogenud,
et elu on oma valikute või muu tõttu purunenud või rikutud.
Kuid Jumala Poeg suudab selle elu uuendada.
Seepärast on Temaga osaduses elamine meeldiv ja hea.
Ja sinu väide, et Jumala Poeg suudab su elu uuendada,
oli tõeliselt vägev sõnum,
kui mõelda ümbritseva kultuuri tugevusele ja ühesuunalisusele.
Nagu tänasedki surved.
Räägime palju sallivusest ja erinevuse aktsepteerimisest,
Mida rohkem sellest räägitakse,
seda rohkem aetakse inimesi samasse vormi.
Kõik peavad ühtmoodi mõtlema, uskuma ja tegutsema.
Kui keegi käitub õigesti,
otsustavatel puhkudel kultuuriga vastuolus,
on selleks vaja suurt sisemist jõudu ja motivatsiooni, et vastuvoolu ujuda.
Jah. Vastuvoolu ujumise kohta
võiks lugeda 1Ko 9:19 -
"Sest ehk ma küll olen vaba ja sõltumatu kõigist inimestest ..."
Vägev tõdemus lisaks eelöeldule!
"... hakkasin ma kõikide orjaks, teenijaks,
et võita Kristusele võimalikult palju." (Soome tõlge)
Paulus teab,
et paganlik kultuur on inimeludes vägev jõud ja ka vastane,
kuid samas juhib tema elu hoopis teine reaalsus -
Jumala kadumatu armastus.
Ta teab, et selle armastuse jõud on võitnud kurjuse ja surma.
Seepärast pole vaja karta seda kuulutada.
Samas ei taha ta,
et tema elu takistaks kellelgi Kristuse järgijaks saada.
Vastupidi - nii palju kui on võimalik ületada kultuurilisi, rassilisi,
rahvuslikke ja muid inimesi lahutavaid lõhesid,
ta teeb seda, kuid ei taha kaotada oma identiteeti.
Ta tahab, et teisedki leiaksid sama identiteedi -
oma identiteedi Kristuses.
Võimas tasakaal - ühelt poolt vabadus kõigist
ja kogu mahamurdvast ümbritsevast kultuurist,
kuid samas valmidus alandlikult kõiki teisi teenida.
Kahjuks sai meie tänane aeg otsa.
Kuid naaseme Korintlaste kirja juurde tulevastes saadetes.
Aitäh, Ilkka Rytilahti, et saatesse tulid!
Aitäh, head vaatajad! Milline vägev sõnum Paulusel!
Meil on uus identiteet, mis on tugevam kui kõik,
mis on võinud meie elu negatiivselt mõjutada.
Kristuse armastus motiveerib meid inimesi teenima,
kuigi oleme kõigist vabad. Võimas!
Mõelgem sellele! Õnnistatud nädalat!
Kohtume Piiblikohvikus taas nädala pärast!
Televisioonitöö on koostöö.
Kui minul on stuudios külaline,
on kaamerate taga ja mujal veel mitmeid teisi tegelasi.
Seda tööd ei saa teha ilma teisteta ega ka sinu abita.
Võid toetada TV7 Eesti tööd,
helistades annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 eurot.
Lisainfo: www.tv7.ee
Piiblikohviku saadet saad toetada
ekraanilolevate pangakanalite kaudu.
Õnnistust sinu ellu!
Tõlge: Monika Jaaguri