MITEN VOIMME PUOLUSTAA KRISTINUSKOA?
Tervetuloa Café Raamattuun!
Vieraana on tänään yksi Pohjolan tunnetuimpia apologeettoja.
Tervetuloa ohjelmaamme, Stefan Gustavsson. - Kiitos!
Asut Ruotsissa mutta kirjoitat koko Pohjolalle.
Kirjojasi on julkaistu Norjassa, Tanskassa ja Suomessa.
Tämä kirja on jo käännetty norjaksi: -
Tarvitseeko uskoa puolustaa? Kristillisen apologetiikan julistus
Jos meillä on uusia katsojia, -
kerrotko lyhyesti, mitä apologetiikka tarkoittaa.
Se tarkoittaa puolustamista.
Kristillinen apologetiikka selittää, mihin uskomme, -
ja puolustaa sitä, miksi uskomme juuri tähän emmekä muuhun.
Melkein jokainen kristitty tuntee varmaan jonkun apologeetan.
Mutta koskeeko apologetiikka jollain tavalla meitä kaikkia?
Edellisissä ohjelmissa kävimme läpi, -
miten keskeistä uskon puolustaminen oli Jeesukselle ja Paavalille.
Mutta pitäisikö meidän kaikkien olla uskon puolustajia?
Uusi testamentti kehottaa kaikkia kristittyjä -
harjoittamaan apologetiikkaa.
Tunnetuin raamatunkohta löytyy 1. Piet. 3:sta.
Se ja koko Pietarin kirje on tarkoitettu koko seurakunnalle: -
"... olkaa aina valmiit vastaamaan jokaiselle, joka teiltä kysyy..."
Kyseessä on yleinen kehotus kaikille Jeesuksen seuraajille.
Meidän täytyy valmistautua vastaamaan jokaiselle, -
joka ihmettelee uskonasioita.
Ei siis ole kyse vain siitä, -
että joku teologi väittelee uskosta satojen ihmisten edessä.
Jos työkaveri kysyy minulta, miten voin uskoa Jumalaan, -
kun esimerkiksi Brysselissä on tapahtunut kauheita asioita, -
silloin tarvitaan apologetiikkaa.
Kyllä, jos on kristitty eikä ole päättänyt pitää uskoa salassa.
Ihmiset kysyvät, miksi olet kristitty etkä esimerkiksi muslimi.
Silloin täytyy selittää, puolustaa ja perustella, miksi on kristitty.
Tietysti jotkut on erityisesti kutsuttu apologeetoiksi -
edustamaan uskoa julkisemmilla areenoilla -
ja perustelemaan sitä.
Mutta on tärkeää, että muutkin kykenisivät perustelemaan, -
miksi ovat uskossa. Lisäksi ovat ne, -
jotka on erityisesti kutsuttu puolustamaan uskoa.
Lähetystyössäkin vain muutamat lähtevät kentälle, -
vaikka lähetystehtävä on tarkoitettu koko seurakunnalle.
Se on hyvä esimerkki.
Mehän palvelemme Jumalaa rakkaudesta.
Hän osoitti meille rakkautensa, kun Jeesus kuoli puolestamme.
Hänen seuraajinaan meidät on kutsuttu osoittamaan rakkautta.
On outoa, jos puhumme seura- kunnassa Jumalan rakkaudesta -
muttemme osoita sitä toisiamme kohtaan -
tai kohtaa ihmisten hätää diakoniatyön avulla.
Silloin kristityt eivät itse ota rakastamista tosissaan.
Me julistamme myös, että Jeesus on totuus.
Hän sanoi itse olevansa tie, totuus ja elämä.
Uskomme, ettei Jeesus ole yksi totuus muiden joukossa -
vaan että hän on ainut totuus.
On outoa, jos meitä eivät kiinnosta kysymykset totuudesta -
emmekä välitä perustella väitettä siitä, että Jeesus on ainut totuus.
Esimerkkisi diakoniasta oli hyvä.
Joillakin on diakonin tai diakonissan ammatti, -
mutta lähimmäisen auttaminen kuuluu silti meille kaikille.
Kristitty on kutsuttu kasvamaan tuollakin alueella.
Esimerkiksi minä en ole ammatiltani diakoni.
Silti minun tulee kasvaa rakkaudessa, pitää huolta toisista -
ja osoittaa myötätuntoa, kun tapaan hädässä olevia ihmisiä.
Niin minun tulee toimia, vaikken olekaan diakoni.
Sitäkin tilannetta voi verrata apologetiikkaan.
Ajatellaanpa käytännöllisesti.
Kristityiltä kysytään vaikeita kysymyksiä.
Monet kokevat, etteivät osaa niihin vastata.
Olet puhunut apologeettisen kulttuurin luomisesta.
Miten voisimme kehittää sitä?
Jos meiltä kysytään jotain, johon emme tiedä vastausta, -
minusta on tärkeä tunnustaa se ei-kristitylle kysyjälle.
Ei tarvitse pelätä, ettei tiedä vastauksia.
Silloin voi vastata, että minustakin tuo on vaikea kysymys.
Sillä tavoin herättää paremmin kunnioitusta -
kuin antamalla pinnallisen vastauksen.
Mutta voi kertoa, että tietää kristittyjä, -
jotka ovat ajatelleet näitä kysymyksiä.
Voi ehdottaa vaikka jonkun artikkelin lukemista yhdessä.
Internetistä ja kirjallisuudesta löytää apua siihen, -
miten kristitty voi vastata eri asioihin.
Voi sanoa, että kysymys on mielenkiintoinen, -
ja ehdottaa, että keskusteltaisiin asiasta myöhemmin lisää.
On hyvä ottaa selville asioita -
ja rohkaista toistakin olemaan utelias.
Seurakunnissakin pitäisi olla sellainen kulttuuri, -
että voidaan käydä yhdessä läpi kysymyksiä -
ja opitaan vastaamaan niihin.
Näin juuri voimme rakentaa apologeettista kulttuuria.
Seurakunnissa on aina musiikkikulttuuri.
Musiikkipuolta pyritään kehittämään eri tavoin.
Myös totuutta ja apologetiikkaa voitaisiin samoin alkaa korostaa -
ja auttaa toisiamme näkemään sen tärkeyttä.
Aluksi pitää luoda avoimuutta näiden kysymysten suhteen.
Pidän eräästä 2. Korinttolaiskirjeen kohdasta, -
jossa Paavali kuvailee tehtäväänsä.
Hän sanoo, ettei vääristele Jumalan sanaa -
vaan tuo totuuden julki avoimesti ja antaa ihmisten arvioida sitä.
Hänellä oli sanoma ja vakaumus, -
muttei hänen tarvinnut takoa sitä kenenkään päähän.
Hän toi julki totuuden ja kutsui ihmisiä sen äärelle.
Sitä sai tutkia ja koetella, niin kuin berealaiset tekivät.
He päättivät tutkia Kirjoituksista, pitivätkö Paavalin puheet paikkansa
Ne pitivät, ja moni tuli uskoon.
Myös seurakuntaan pitää luoda avoin ilmaiiri.
Ajatellaanpa esimerkiksi lapsiperheitä.
Pohjoismaissa monet kristityissä kodeissa kasvaneet -
luopuvat myöhemmin uskosta.
Miten vanhemmat voisivat vahvistaa lapsen vakaumusta -
apologetiikan avulla?
Siihen ei ole olemassa hokkuspokkus-konsteja.
Lapsista tulee lopulta itsenäisiä, vapaita vanhempien vallasta.
Samanaikaisesti pitää miettiä, -
miten voisimme auttaa lapsiamme ottamaan uskon vastaan.
On tiettyjä tärkeitä seikkoja. Lasten kanssa pitää keskustella -
eikä vain välittää eteenpäin kristillisiä tapoja -
kuten ruoka- ja iltarukous -
sen kummemmin asiaa miettimättä.
Halusin jo varhain kertoa omille lapsilleni, -
että he olivat syntyneet epätavalliseen perheeseen, -
jossa uskotaan Jumalaan.
Kerroin tietäväni, ettei kavereiden perheissä uskota samalla tavoin.
Selitin, että monissa perheissä ajatellaan -
Jumalasta, ihmisestä ja kuolemasta eri tavalla.
Selitin lapsille, miksi uskomme, että Jumala on olemassa.
Lapsi tuntee olonsa turvalliseksi, -
kun vanhemmat ovat ajatelleet asioita perusteellisesti.
He eivät ole vain perineet uskoa edelliseltä sukupolvelta.
Uskon, että keskustelemalla lasten kanssa päästään pitkälle.
Heidän ikänsä pitää tietysti ottaa huomioon.
Oletko samaa mieltä siitä, että pahinta on, -
että kysymysten esittäminen tukahdutetaan. Pitää vain uskoa.
Kyllä, sellainen asenne on tuhoava, -
hallitseva ja määräilevä.
Puhuimme viimeksi Jeesuksen ja Paavalin elämästä.
Kun Jumala ilmestyi Moosekselle, -
tämä sai suunnattoman tehtävän mennä faaraon luo pyytämään, -
että israelilaiset pääsisivät vapaaksi orjuudesta.
Voisi ajatella, että Jumalan ilmestyttyä Moosekselle niin väkevästi -
tämän olisi pitänyt suostua heti.
Mutta heidän välilleen syntyy 2. Moos. 3-4:ssä pitkä vuoropuhelu.
Mooses pisti vastaan.
Kyllä. Mooses esitti inhimillisiä vastaväitteitä.
Hän pyysi esimerkiksi Jumalaa selittämään, kuka oli.
"Mitä sanon, kun minulta kysytään?" - Ja Jumala vastasi rauhallisesti.
Kun Mooses ihmetteli, miten hän voisi mennä faaraon luo, -
Jumala lupasi antaa hänelle voiman.
Sitten Mooses sanoi, ettei hän ollut mikään puhuja.
Jumala lupasi antaa Aaronin hoitamaan puhepuolen.
Jumala ei ärsyyntynyt Mooseksen kysymyksistä, -
ennen kuin Mooses sanoi, ettei hän tahtonut.
Mutta kysymykset siitä, kuka Jumala oli -
ja miksi Mooses sai sellaisen tehtävän, olivat sopivia.
Koska Jumala hyväksyi kyselyn, meidänkin täytyy tehdä niin.
Otetaan vaikeampi esimerkki. Uskova nuori lähtee opiskelemaan.
Hän kuulee alusta asti yliopistossa kristinuskon vastaisia käsityksiä.
Näin siellä melko varmasti tapahtuu.
Opiskelijalla on kiire lukea ja tenttiä.
Miten voisimme tukea toisiamme tällaisessa tilanteessa?
Mitä uskova opiskelija voi tehdä kuullessaan, -
että ennen uskoimme noin, mutta nyt tiedämme, että asia onkin näin.
Jokainen kristitty opiskelija kohtaa tämän tilanteen.
Yksi tapa on takertua lujasti uskoon -
ja sulkea kysymykset pois mielestä.
Mutta silloin voi sisimpään jäädä nakertamaan epäilys omasta uskosta.
Entä jos arvostelijat ovatkin oikeassa?
Tai opiskelija voi etsiä kokemusta Jumalasta, jotta kestää kritiikin.
Hän perustaa uskonsa tunne- pohjaiselle kokemukselle Jumalasta.
On ihanaa, jos Jumala antaa meille kokemuksen rakkaudestaan.
Silti kysymykset voivat jäytää pinnan alla.
Minusta ainut järkevä tapa suhtautua kritiikkiin -
on nähdä se tilaisuutena ottaa selville, pitääkö usko paikkansa.
Olemme kuitenkin edullisessa tilanteessa, koska -
nyt on parempaa apologeettista materiaalia kuin ehkä koskaan.
Internetistä löytyy englanniksi valtavasti hyvää aineistoa.
Kristityn opiskelijan ei siksi tarvitse pelätä kysymyksiä.
Uusia kysymyksiä ei ole.
On taitavia kristittyjä, jotka ovat jo miettineet näitä kysymyksiä.
Apua on saatavilla.
Täytyy vain varata aikaa sen etsimiseen.
Apua löytyy kyllä. Filosofit opiskelevat ajattelua.
Kristittyjen filosofien määrä on kasvussa.
Koin itse aivan samaa, kun aloin opiskella teologiaa.
Minulle sanottiin, että Raamatussa on virheitä.
Varasin aikaa ja paneuduin näihin vaikeisiin kysymyksiin, -
vaikka se olikin työlästä.
Hankin englanninkielisiä raamatunselitysteoksia, -
koska niitä ei löytynyt suomeksi eikä ruotsiksi.
Löydettyäni ensimmäiset vastaukset -
aloin uskoa, että niitä löytyy lisää.
Kun vastauksia löytyi riittävästi, löytyi rauha.
Huomasin myös, että samat kysymykset toistuivat.
Minulle oli todella tärkeää, etten työntänyt kysymyksiä syrjään -
vaan kohtasin ne ja etsin niihin vastauksia tuntikaupalla.
Nämä asiat vaikuttavat koko elämään -
eikä niitä voi sivuuttaa kevyesti.
Jos kysymyksiin ei tartuta, epäilys nakertaa sisintä koko elämän ajan.
Mutta jos huomaa, -
että kristinusko pitää paikkansa joka alueella, -
perustus säilyy mukana koko elämän ajan.
Vakaumus voi näin kasvaa.
Se on hyvin tärkeää. Olenkin tuntenut kutsumusta -
työstää näitä asioita, julkaista aineistoa ruotsinkielellä -
ja kertoa asioita kansantajuisesti, jotta kristityt näkisivät, -
miten luja perusta kristinuskolla on.
Saat kohta kertoa Credo-Akatemiasta jossa olette toimineet näin.
Olet julkaissut kaksi teosta -
Raamatun historiallisesta luotettavuudesta.
Olet kertonut, mitä Jeesuksen elämästä voidaan tietää.
Kirjan nimi on Skeptikon opas Jeesuksen luo, osa 1, -
evankeliumien luotettavuudesta.
Tässä on Skeptikon opas Jeesuksen luo, osa 2, -
Jeesuksen identiteetistä ja ylösnousemuksesta.
Kerrot näissä, mitä uusin tutkimus voi sanoa evankeliumeista, -
mitä Jeesuksesta voi tietää, kuka hän väitti olevansa, -
ja mitä hänen kuolemansa jälkeen tapahtui.
Olet puurtanut näiden kysymysten parissa.
Teillä on myös Credo-Akatemia.
Se on Tukholmassa sijaitseva opisto, -
jossa pohdimme apologetiikkaa ja maailmankuvakysymyksiä.
Pyrimme suhteuttamaan niitä nykykulttuuriin.
Ei ole sattumaa, että olemme olemassa juuri nyt.
Jumala on meidät tänne laittanut. Tässä meidän tulee häntä palvella.
Evankeliumi tulee kertoa tavalla, jonka tämä kulttuuri ymmärtää.
Muutama vuosi sitten Dan Brown kirjoitti kirjan Da Vinci -koodi.
Siinä oli paljon hölynpölyä Jeesuksesta, evankeliumeista -
ja kristinuskon kasvusta.
Mutta kysymys Jeesuksesta ja evankeliumeista nousi pinnalle.
Ihmiset alkoivat laajalti uskoa kirjan sisältämään huuhaahan.
Ruotsissa on ollut lisäksi muutakin väittelyä.
Jonas Gardell muutti kirjassaan koko kristinuskon mieleisekseen.
Siksi minusta oli tärkeää kertoa, -
mitä tutkimus ja historia voivat kertoa -
Jeesusta koskevan lähdemateriaalin uskottavuudesta, -
hänen olemassaolostaan, elämästään, opetuksestaan, identiteetistään, -
kuolemastaan ja sen jälkeisistä tapahtumista.
Credo-Akatemiaan voi siis pyrkiä opiskelemaan.
Kaikki 19 vuotta täyttäneet voivat hakea sinne.
Se on kuin raamattukoulu.
Suurin osa opiskelijoista on 20-30 -vuotiaita, -
mutta vanhempiakin on.
Se sijaitsee Tukholmassa, ja siellä painotetaan apologetiikkaa.
Asutaanko siellä paikan päällä? - Jokainen etsii oman asunnon.
Olet myös ollut mukana debateissa, väittelyissä.
Olet tavannut aivan eri tavoin uskovia, -
ateisteja, humanisteja jne.
Miten tärkeänä koet sen työn?
Erittäin tärkeänä.
Siinä evankeliumi siirretään kirkon seinien sisäpuolelta -
julkiselle areenalle.
Meidäthän on kutsuttu kertomaan evankeliumia.
Väittelyissä ei saa saarnastuolia, josta julistaa.
Pelisäännöt ovat siellä erilaiset, ja ne täytyy hyväksyä.
Mutta on hienoa -
päästä keskusteluun ihan toisin ajattelevien ihmisten kanssa.
Siellä pääsee kertomaan kristin- uskosta ja perustelemaan sitä.
Ihmiset ovat kiinnostuneempia kuulemaan molempia osapuolia -
kuin pelkästään kuuntelemaan sinun omaa luentoasi.
Debatteihin tulee paljon väkeä kuuntelemaan, miten ne menevät.
Otetaan esimerkiksi uusi matkapuhelin.
Siinä on valmiina alkuasetukset, joita voi sitten itse muutella.
Useimmilla kuulijoilla on alku- asetuksena maalliset käsitykset -
eivätkä he ole niitä mitenkään arvioineet.
Maallisia käsityksiä pidetään itsestään selvinä, -
eikä niitä tarvitse sen kummemmin perustella.
Kun käymme näitä väittelyitä, -
kuulijat joutuvatkin pohtimaan omaa käsitystään.
Pohtiminen voi johtaa sen muuttumiseen.
He tulevat tietoiseksi omasta käsityksestään -
ja sen heikkouksista. Se ei olekaan enää niin itsestään selvä.
Väittelyistä syntyy paljon mielenkiintoisia keskusteluja.
Se on valtavan tärkeää.
Kiitos tämän työn tekemisestä ja kirjojen kirjoittamisesta.
Viimeisin kirjasi on nimeltään Tarvitseeko uskoa puolustaa?
Kiitos, että tulit ohjelmaamme.
Kiitos teille, katsojat, taas mukana olostanne.
Meitä ei ole kaikkia kutsuttu apologeetoiksi -
puolustamaan uskoa satojen ihmisten edessä.
Mutta meidät on kaikki kutsuttu vastaamaan kysymyksiin -
sekä ottamaan ihmisten vasta- väitteet ja kysymykset vakavasti.
Sitä varten on hyvä lukea, kuunnella ja oppia, -
jotta emme hermostu, kun kohtaamme kysymyksiä.
Opittavaa on aina, ja elämä on jännittävää.
Siunausta! Nähdään viikon kuluttua.
Oletko saanut apua kristillisistä TV-ohjelmista?
Jos olet, tule mukaan tukemaan tätä työtä, -
joka ei ole mahdollista ilman taloudellista tukea.
Voit antaa lahjasi ruudussa näkyvien tietojen avulla.
Kiitos avustasi!
Suomennos: Annamari Kortelainen