KUIDAS KRISTLUST KAITSTA?
Tere tulemast Piiblikohvikusse!
Mul on täna külas üks Põhjala tuntumaid apologeete.
Tere tulemast saatesse, Stefan Gustavsson. - Aitäh!
Elad Rootsis, kuid kirjutad kõigile Põhjamaadele.
Su raamatuid on avaldatud Norras, Taanis ja Soomes.
See raamat on juba tõlgitud norra keelde:
"Kas usku on vaja kaitsta? Kristliku apologeetika manifest".
Juhul, kui meil on uusi vaatajaid,
räägi lühidalt, mida apologeetika tähendab.
See tähendab kaitsmist.
Kristlik apologeetika seletab, mida usume,
ja kaitseb seda, miks usume just seda ja mitte midagi muud.
Pea iga kristlane tunneb ehk mõnda apologeeti.
Aga kas apologeetika puudutab kuidagi meid kõiki?
Eelmistes saadetes käsitlesime,
kui tähtis oli usu kaitsmine Jeesusele ja Paulusele.
Aga kas peaksime kõik usku kaitsma?
Uus Testament õhutab kõiki kristlasi
apologeetikat harrastama.
Tuntuima kirjakoha leiab 1. Peetruse kirja 3. peatükist.
See ja kogu Peetruse kiri on mõeldud tervele kogudusele:
"... olles alati valmis kostma igaühele, kes teilt pärib aru ..."
Tegu on üldise õhutusega kõigile Jeesuse järgijaile.
Peame valmistuma vastama igaühele,
kes usuasjade üle imestab.
Asi pole seega üksnes selles,
et mingi teoloog väitleb usu teemal sadade inimeste ees.
Kui töökaaslane mult küsib, kuidas saan uskuda Jumalasse,
kui näiteks Brüsselis toimus kohutavaid asju,
siis on vaja apologeetikat.
Jah, kui oled kristlane ja pole otsustanud salausklik olla.
Inimesed küsivad, miks sa oled kristlane?
Miks sa oled just kristlane ja mitte näiteks moslem?
Siis tuleb seletada, kaitsta ja põhjendada, miks oled kristlane.
Mõnedel on muidugi eriline apologeedi kutsumine,
et esindada usku avalikel areenidel
ja argumenteerida selle kaitseks.
Kuid on tähtis, et teisedki suudaksid põhjendada,
miks nad usuvad. Lisaks on need,
kes on eriliselt kutsutud usku kaitsma.
Misjonitööski lähevad tööväljale vaid mõned,
kuigi misjonikutse on mõeldud tervele kogudusele.
See on hea näide.
Teenime ju Jumalat armastusest.
Ta näitas meile oma armastust, kui Jeesus meie eest ristil suri.
Tema järgijatena oleme kutsutud armastust osutama.
On veider,
kui räägime koguduses Jumala armastusest,
kuid ei näita seda üksteise suhtes
või ei tegele inimeste hädadega diakooniatöö kaudu.
Sel juhul ei võta kristlased armastamist ise tõsiselt.
Kuulutame ka, et Jeesus on tõde.
Ta ise ütles, et on tee, tõde ja elu.
Usume, et Jeesus pole üks tõde teiste seas,
vaid et Ta on ainus tõde.
On veider, kui meid ei huvita küsimused tõe kohta
ja me ei taha põhjendada väidet, et Jeesus on ainus tõde.
Sinu näide diakoonia kohta oli hea.
Mõnedel on diakoni või diakonissi amet,
kuid ligimese aitamine on siiski meie kõigi asi.
Kristlane on kutsutud ka selles valdkonnas kasvama.
Mina näiteks ei ole ametilt diakon.
Siiski pean kasvama armastuses, hoolitsema teiste eest
ja näitama kaastunnet, kui kohtan hädasolevaid inimesi.
Nii pean minagi käituma, kuigi ma pole diakon.
Ka seda olukorda võib apologeetikaga võrrelda.
Mõelgem praktiliselt.
Kristlastelt küsitakse täna raskeid küsimusi.
Paljud tunnevad, et ei oska neile vastata.
Oled rääkinud apologeetilise kultuuri loomisest.
Kuidas saaksime seda arendada?
Kui meilt küsitakse midagi, millele me vastust ei tea,
on minu meelest tähtis seda mittekristlasest küsijale tunnistada.
Pole tarvis karta, kui ei tea vastuseid.
Siis võib vastata, et see on tõepoolest raske küsimus.
Nii äratab austust paremini
kui pinnapealse vastusega.
Kuid võib ka öelda, et tead kristlasi,
kes on neile küsimustele mõelnud.
Võib soovitada koos mõnd artiklit lugeda.
Internetist ja kirjandusest leiab abi,
kuidas kristlane võib eri asjadele vastata.
Võib öelda, et küsimus on huvitav
ja teha ettepaneku vestelda asjast hiljem uuesti.
On hea asju välja selgitada
ja julgustada teisigi uudishimulikkusele.
Kogudustes peakski olema selline kultuur,
kus saab koos küsimusi uurida
ja õpitakse neile vastama.
Just nii saamegi apologeetilist kultuuri ehitada.
Koguduses on alati muusikakultuur.
Muusikapoolt püütakse igal moel arendada.
Ka tõde ja apologeetikat võiks hakata samamoodi rõhutama
ja aitama üksteisel selle tähtsust näha.
Algul tuleb luua avatust nende küsimuste suhtes.
Mulle meeldib üks kirjakoht 2. Korintlaste kirjas,
kus Paulus kirjeldab oma missiooni.
Ta ütleb, et ei moonuta Jumala sõna,
vaid toob tõe avalikkuse ette ja laseb inimestel seda hinnata.
Tal oli sõnum ja veendumus,
kuid ta ei tundnud vajadust seda kellelegi pähe taguda.
Ta tõi tõe avalikkuse ette ja kutsus inimesi selle juurde.
Seda sai uurida ja proovida, nagu beroialased tegid.
Nad otsustasid uurida Pühakirjast, kas Pauluse jutt peab paika.
See pidas paika ja paljud tulid usule.
Ka kogudusse tuleb luua avatud atmosfäär.
Mõtleme näiteks lastega peredele.
Põhjamaades on palju neid, kes on kasvanud kristlikes kodudes,
kuid loobuvad hiljem usust.
Kuidas saaksid vanemad kinnitada lapse veendumusi
apologeetika abil?
Pole olemas mingeid võlutrikke.
Lapsed iseseisvuvad lõpuks ja vabanevad vanemate kontrolli alt.
Samal ajal tuleb mõelda,
kuidas võiksime aidata lastel oma usku vastu võtta.
On teatud tähtsaid seiku. Lastega tuleb vestelda,
mitte üksnes edastada kristlikke kultuurikombeid
nagu toidu- ja õhtupalve,
ilma et selle üle eriliselt mõtleks.
Tahtsin rääkida oma lastele juba varakult,
et nad sündisid ebatavalisse perre,
kus usutakse Jumalat.
Väitsin end teadvat, et nende sõprade peredes ei usuta samamoodi.
Selgitasin, et paljudes peredes
mõeldakse Jumalast, inimesest ja surmast hoopis teisiti.
Selgitasin lastele, miks me usume, et Jumal on olemas.
Laps tunneb end turvaliselt,
kui vanemad on asjad põhjalikult läbi mõelnud.
Nad pole lihtsalt pärinud usku eelmiselt põlvkonnalt.
Usun, et lastega vesteldes võib juba kaugele jõuda.
Arvestada tuleb muidugi ka nende vanusega.
Kas oled nõus, et kõige halvem on see,
kui küsimuste esitamist lämmatatakse. Tuleb lihtsalt uskuda.
Jah. Selline suhtumine on hävitav.
See on autoritaarne.
Rääkisime eelmine kord Jeesuse ja Pauluse elust.
Kui Jumal ilmus Moosesele,
sai ta tohutu ülesande minna vaarao ette paluma,
et iisraellased orjusest vabastataks.
Võiks arvata, et pärast Jumala nii vägevat ilmumist Moosesele,
oleks too pidanud kohe nõustuma.
Aga nende vahel tekkis 2. Moosese 3.-4. peatükis pikk dialoog.
Mooses hakkas vastu.
Jah. Mooses esitas inimlikke vastuväiteid.
Ta palus Jumalal näiteks seletada, mis Ta nimi on,
kui talt küsitakse, kes ta läkitas. - Ja Jumal vastas rahulikult.
Kui Mooses imestas, kuidas ta saab minna vaarao juurde,
lubas Jumal talle väe anda.
Siis ütles Mooses, et ta pole mingi kõnemees.
Jumal lubas anda vend Aaroni kõnepidamisega tegelema.
Jumal ei ärritunud Moosese küsimuste peale,
enne kui Mooses ütles, et ta ei taha.
Aga küsimused selle kohta, kes Jumal oli
ja miks Mooses sellise ülesande sai, olid sobivad.
Kuna Jumal aktsepteerib küsimist, peame meiegi seda tegema.
Võtame raskema näite. Usklik noor läheb ülikooli.
Ta kuuleb esimesest päevast peale argumente kristluse vastu.
See juhtub seal kindla peale.
Tudengil on kiire. Ta peab õppima ja eksameid tegema.
Kuidas saaksime üksteist sellises olukorras toetada?
Mida saab usklik tudeng teha, kui kuuleb,
et varem uskusime nii, aga nüüd teame, et ...
Sellise olukorraga kohtub iga kristlik tudeng.
Üks võimalus on tugevalt usust kinni hoida
ning küsimused peast välja heita.
Kuid nii võib sisimasse jääda kripeldama kahtlus oma usu suhtes.
Mis siis kui kriitikutel on õigus?
Või tudeng võib otsida kogemust Jumala kohta, mis kannatab kriitikat.
Ta rajab oma usu tundepõhisele kogemusele Jumalast.
On tore, kui Jumal annab meile sellise kogemuse oma armastusest.
Küsimused võivad siiski pinna alla jääda.
Minu meelest ainus mõistlik viis kriitikasse suhtuda
on näha seda võimalusena selgitada, kas usk peab paika.
Oleme siiski eelisolukorras,
kuna praegu on paremat apologeetilist materjali kui iial varem.
Internetist leiab inglise keeles tohutul hulgal head materjali.
Kristlasest tudeng ei peaks küsimusi kartma.
Uusi küsimusi pole.
On osavaid kristlasi, kes on juba küsimustele mõelnud.
Abi on saadaval.
Tuleb vaid leida aega selle otsimiseks.
Abi leiab. Filosoofid õpivad mõtlemist.
Kristlike filosoofide arv kasvab.
Tundsin ise täpselt sama, kui hakkasin teoloogiat õppima.
Mulle öeldi, et Piiblis on vigu.
Võtsin aega ja sukeldusin rasketesse küsimustesse,
kuigi see nõudis palju tööd.
Hankisin ingliskeelseid piiblikommentaare,
kuna soome ja rootsi keeles neid polnud.
Kui leidsin esimesed vastused,
hakkasin uskuma, et neid on veel.
Kui leidsin piisavalt vastuseid, tuli rahu.
Samuti märkasin, et küsimused kordusid.
Mulle oli tähtis küsimusi mitte kõrvale lükata,
vaid seisin nendega silmitsi ja otsisin tundidekaupa vastuseid.
Need asjad mõjutavad kogu elu
ja neid ei saa kerglaselt ignoreerida.
Kui küsimustest kinni ei haarata, võib kahtlus terve elu vaevata.
Aga kui märkad,
et kristlus peab mingis valdkonnas paika,
jääb vundament sinuga kogu eluks.
Veendumus võib niiviisi kasvada.
See on väga tähtis. Olengi tundnud kutsumust
töötada nende asjade kallal, avaldada rootsikeelset materjali
ja rääkida asjadest rahvapäraselt, et kristlased näeksid,
kui kindel on kristluse vundament.
Saad kohe rääkida Credo Akadeemiast, kus tegutsete.
Oled avaldanud kaks raamatut
Piibli ajaloolise tõepärasuse kohta.
Oled rääkinud, mida on võimalik teada Jeesuse elust.
Rootsikeelne "Skeptiku teejuhis Jeesuse juurde, 1. osa" räägib
evangeeliumi usaldusväärsusest.
"Skeptiku teejuhis Jeesuse juurde, osa 2"
räägib Jeesuse identiteedist ja ülestõusmisest.
Räägid, mida värskeimad uurimused võivad evangeeliumide kohta öelda;
mida Jeesusest on võimalik teada; kes Ta väitis end olevat
ja mis juhtus Tema surma järel.
Oled nende küsimustega tegelenud.
Teil on ka Credo Akadeemia.
See on Stockholmis asuv õppekeskus,
kus tegeleme apologeetika ja maailmavaate küsimustega.
Püüame neid tänapäeva kultuuriga suhestada.
Ei ole juhus, et eksisteerime just praegu.
Jumal on meid siia pannud ja siin peame Teda teenima.
Evangeeliumit tuleb jagada sellele kultuurile mõistetaval moel.
Mõne aasta eest kirjutas Dan Brown raamatu "Da Vinci kood".
Seal oli palju mõttetusi Jeesuse, evangeeliumide
ja kristluse kasvu kohta.
Aga kultuuris kerkis pinnale küsimus Jeesuse ja evangeeliumide kohta.
Inimesed hakkasid laialdaselt uskuma raamatust leitud rumalusi.
Rootsis on toimunud teisigi väitlusi.
Jonas Gardell näiteks muutis kristluse oma raamatus endale meelepäraseks.
Seepärast on minu meelest tähtis rääkida,
mida teadusuuringud ja ajalugu
võivad rääkida Jeesust puudutavate allikate usutavuse,
Tema olemasolu, elu, õpetuse, identiteedi, surma
ja sellele järgnenud sündmuste kohta.
Credo Akadeemiasse võib seega õppima tulla.
Alates 19. eluaastast võivad kõik sisseastumisavalduse täita.
See on nagu Piiblikool.
Enamik õpilasi on 20-30-aastased,
kuid on ka vanemaid.
See asub Stockholmis ja seal rõhutakse apologeetikale.
Kas seal on ka ühiselamu? - Igaüks otsib endale ise elamise.
Oled osalenud ka debattides ja väitlustes.
Oled kohanud täiesti teistmoodi uskuvaid ateiste, humaniste jne.
Kui tähtsaks sa seda tööd pead?
Äärmiselt tähtsaks.
See viib evangeeliumi kirikuseinte vahelt,
suletud uste tagant avalikkuse ette.
Meid on ju kutsutud evangeeliumi kuulutama.
Väitlustel ei anta kantslit, kust jutlustada.
Mängureeglid on teised ja neid tuleb aktsepteerida.
Aga on tore osaleda vestlustes
hoopis teisiti mõtlevate inimestega.
Seal saab ka rääkida kristlusest ja selle kaitseks argumente tuua.
Inimesed tahavad pigem kuulda mõlemaid pooli
kui üksnes sinu loengut kuulda.
Täpselt. Paljud uskmatud tulevad kuulama, kuidas debatid lähevad.
Võtame näiteks uue mobiiltelefoni.
Sellel on algseaded, mida saab ise muuta.
Enamikel kuulajatel on algseadeks sekulaarne perspektiiv
ja nad pole seda kunagi läbi mõelnud.
Sekulaarset perspektiivi peetakse iseenesestmõistetavaks,
ja seda pole vaja eriti põhjendada.
Kui peame neid vestlusi,
peavad kuulajad oma arusaamade üle mõtisklema.
Mõtisklemine võib viia nende muutumiseni.
Nad saavad teadlikuks oma seisukoha
ja selle nõrkuste suhtes. See polegi enam iseenesestmõistetav.
Väitlustel tekib palju huvitavaid arutelusid.
See on äärmiselt tähtis.
Aitäh, et teed seda tööd ja kirjutad raamatuid.
Sinu uusim rootsikeelne raamat on "Kas usku on vaja kaitsta?"
Aitäh saates osalemast!
Aitäh teile, head vaatajad, et olite meiega.
Meid pole kõiki kutsutud apologeedi ametisse,
sadade inimeste ees usku kaitsma.
Kuid meid kõiki on kutsutud vastama küsimustele
ning võtma inimeste vastuväiteid ja küsimusi tõsiselt.
Seepärast on hea lugeda, kuulata ja õppida,
et me ei läheks närvi, kui küsimusi kohtame.
Alati on midagi õppida ja elu on põnev.
Jumala õnnistust! Järgmise nädalani!
Kas oled saanud lohutust ja abi kristlikest telesaadetest?
Kui oled, osale nende toetamises.
Kristlikke saateid ei saa edastada ilma majandusliku toetuseta.
Võid annetada ekraanil nähtavate kanalite kaudu
või helistada telefonil 900 1777. Aitäh abi eest!
Tõlge: Monika Jaaguri