PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Tänast külalist tuntakse Põhjamaades
nii kristlaste kui mittekristlaste seas
kui kristluse kaitsjat.
Põhjamaade tuntuim apologeet Stefan Gustavsson, tere tulemast!
Aitäh! Tore on siin olla.
Oled pikalt apologeedina esinenud.
Räägime täna apologeetika tähendusest.
Kirjutasid äsja uue raamatu
"Kas usku on vaja kaitsta? Kristliku apologeetika manifest."
Stefan, mis on apologeetika?
Sõna lähtub kreeka keelest ja on seotud kohtuinstitutsiooniga.
Tänapäeval on kohtus prokurör,
kes süüdistab.
Võimalik on ka kaitsmine ja selgitamine.
Apoloogia andmine tähendas kaitsmist.
Sõnal on kreeka keeles ka teine tähendus.
See tähendab ka vastamist ja seletamist.
Sõna 'apoloogia' esineb Uues Testamendis tihti.
Peame kaitsma seda, mida usume.
Me ei tohi apoloogiat segi ajada ingliskeelse 'apology'ga,
mis tähendab vabandamist. - Ei. Tähendus on vastupidine.
Tegemist on kahe dimensiooniga.
Määratlen apologeetikat kristluse selgitamise
ja kaitsmisena.
Selgitamine puudutab sisu.
Sõnas 'jumal' on 5 tähte,
kuid mida see tähendab?
Paasapühal suri Jeesus meie pattude eest.
Kuid mida see tähendab?
Ehk tuleb esmalt selgitada, mida mõtleme.
Järgmine samm on tõe kaitsmine.
Põhjendame, miks peaks uskuma just seda asja.
Apologeetika on seega kristluse sisu selgitamine
ja tõe kaitsmine.
Miks see teema Soomes ja Rootsis hetkel nii tähtis on?
Kas kuulutamisest ei piisa? Miks on vaja selgitada ja kaitsta?
Võiksin vastata, et see johtub meie ajast ja kultuurist.
Kuid põhjuseks on see, et oleme inimesed.
Tuleb küsida 'miks', nagu küsisid minult: "Milleks apologeetika?"
Inimene mõtleb, miks on vaja midagi teha
või millessegi uskuda.
See inimese ülev omadus eristab meid loomadest.
Arutleme, mis mõte millelgi on.
Teisisõnu, ilma apologeetikata eitaksime osa oma inimsusest.
Kui eksisteerib Jumal, kes meid on loonud,
on Ta teinud meist mõtlevad, küsivad ja uurivad olendid.
Kuna olen inimene, on selge, et olen apologeet!
Miks on see nüüd, 2016. a nii tähtis,
et oled avaldanud raamatu usu kaitsmise kohta?
Lisaks sellele, et oleme endiselt inimesed,
elame väga erilistel aegadel.
Rootsi oli varem maa,
kus kristlus oli tugev ja olid vägevad ärkamised.
Oleme rahvaarvuga võrreldes
saatnud maailma väga palju misjonäre.
Kuid viimase 50 aastaga on midagi juhtunud.
Kristlik kirik on kokku varisemas.
Rootsist on saanud maailma sekulaarseim riik.
Miks see on juhtunud? Põhjused on keerukad.
Peamine põhjus on siiski kristluse intellektuaalne kriitika.
Kõikjalt kuuleb,
et mõtlev, haritud ja kaasaegne inimene
ei saa enam uskuda Jumalat ja Piiblit tõena võtta.
Nii õõnestatakse kristlust, kuid kirik ei ütle midagi.
Kuigi oleme usinalt apologeetikaga tegelenud,
on selgitamise ja kaitsmise järele nüüd suurem vajadus
kui viimastel sajanditel.
Me pole veel tegutsema hakanud,
kuid parem nüüd kui mitte kunagi.
Vastus tuleb otsekui liiga hilja.
Peaaegu terve põlvkond on kristluse hüljanud.
Põhjamaades on populaarne ateist olla
ja ateistide arv kasvab.
Kasvab ka ükskõiksete arv.
On kurb, et oleme kaotanud mitmeid põlvkondi.
Kuid neis asjus ei tohi kunagi alla anda.
Kuigi oleksime pidanud varem teistmoodi tegutsema,
on meid kutsutud teenima Issandat praegusel hetkel.
Saame rääkida inimestele, et usk on huvitav ja põnev.
Ja kuna kristlus on tõde, muudab see elu.
Kas mõtled praegu, et peaksime hakkama selgitama,
kaitsma, põhjendama
ja andma ratsionaalseid põhjuseid, miks inimestel tasub uskuda?
Ma ei mõtle ainult seda, kuid peame ka seda tegema.
Meid rünnatakse pidevalt intellektuaalselt.
On üsna veider, kui me kriitikale ei vasta.
Peame võitlema seal, kus sõda käib,
mitte üritama kuskil mujal askeldada.
Kui nii käitume,
laseme vaenlase arusaamadel ühiskonna vallutada.
Nii on juhtunud Rootsi kristlaskonnas.
Me pole võidelnud seal, kus võitlus on käinud.
Oleme lasknud sekulariseerumisel maad võtta.
Me pole aidanud järgmisel põlvkonnal näha,
kuidas elada kristlasena 2016. a.
Kui sul on hea sõber, kellest keegi halba räägib,
ja sa midagi ei ütle, näib olukord veider.
Just. - Oleks loomulik teda kaitsta.
On veider, kui kristlased ei kaitse end, kui öeldakse,
et Jeesust polnud olemas, Ta ei tõusnud surnuist üles
ja meil pole hinge.
Kui sõber sind kaitsma ei tule, peetakse seda reetmiseks.
Mõtlen tihti pildile, kus inimene seisab
üks jalg ühes, teine teises paadis.
Mis tunne on lapsel või noorel kasvada Rootsis kristlikus peres
või Rootsi koguduses?
Üks jalg on kristluses, mis ütleb:
"Jumal armastab sind ja tahab sulle head.
Tal on sinu jaoks plaan. Võid palvetada ja Ta kuuleb sind.
Sõnas on tõotusi, millele võid loota.
Ta tahab, et sa Teda teeniksid."
Teine jalg on aga sekulariseerumispaadis.
Haridusinstitutsioon ja terve kultuur ütlevad:
"Ennevanasti usuti Jumalat, kuid täna enam mitte.
Vanasti usuti Piiblit, kuid nüüd teame, et see on müüt.
Vanasti oli tugevaid veendumusi, kuid nüüd on teadus näidanud,
et ratsionaalselt mõeldes ei saa kristlane olla.
Jumalat võib ju uskuda, kui see rahustab,
kuid Jumal pole tõeline."
Noor kuuleb selliseid vastuolulisi hääli.
Psühholoogias kutsutakse seda kognitiivseks dissonantsiks.
On valus püüda elada kahe vastupidise arusaamaga.
Peab hakkama seisukohta võtma. Paadid hakkavad lahku libisema
ja lõpuks tunned jalgevahel väljakannatamatut valu.
Siis tuleb mõlema jalaga ühte paati astuda.
Massiliselt inimesi on kolinud sekulariseerumispaati,
selle asemel, et seista turvaliselt kogudusepaadis.
Kuidas sinuga lood olid? Kasvasid kristlikus peres.
Kogesin ise sedasama. Pere oli kristlik ja soe.
Olen väga tänulik oma pere ja lapsepõlveaastate eest.
Uskusime Jumalat, lugesime Piiblit ja palvetasime.
Kuid peagi mõistsin, et mu pere oli väga veider.
Mitte kellelgi mu sõpradest polnud sellist peret.
Nende peredes ei usutud Jumalat, ei palvetatud,
ei hoolitud Jumala Sõnast.
Olin oma klassis ja ehk kooliski ainus kristlane.
Vähemalt ma ei teadnud kedagi teist.
Olin nagu tulnukas teiselt planeedilt.
Kristlus oli mu peres väga tähtis,
kuid teisi see ei huvitanud või nad ei pidanud seda tõeks.
Mul tekkis varakult tunne,
et kui kristlus pole tõsi, siis ma ei taha kristlane olla.
See oleks mu perele valus olnud.
Nii ema kui isa suguvõsas taheti Jeesust järgida.
Suguvõsa usk lõpeks aga minuga, kui see poleks tõsi.
Mul tekkis varakult vajadus tõde teada saada.
Teismeeas juhtus midagi huvitavat.
Tahtsin kogu suve töötada.
Läksime Põhja-Skånesse suvilasse.
Pidin seal suve läbi töötama.
Kuid jäin esimesel tööpäeval haigeks.
Olin haige kaks kuud.
Suvilas polnud telerit ega normaalseid raamatuid.
Raamatud olid kodus, Lundis.
Päev enne haigestumist olin olnud noortelaagris.
Raamatulauatöötaja alandas korralikult raamatute hindu.
Ostsin sealt ühe raamatu vaid selle odava hinna tõttu.
Viisin raamatu suvilasse.
Kuna mul muud teha polnud, võtsin raamatu välja.
See oli Francis Schaefferi "Jumal, kes on olemas".
Hakkasin seda lugema.
Ma ei mõistnud eriti lääneriikide aadete ajalugu.
Kuid sain aru, et see tark mees oli arvamusel,
et oleme teel eemale mõistusest.
Sekulaarne arusaam polnud mõistlik, kuid kristlik oli.
Lugesin raamatu mitu korda läbi, nii et tunnen seda hästi.
Leheküljel 101 oli tõeliselt geniaalne põhjendus sellele,
miks võime uskuda isikulist Jumalat,
kes on loonud maailma ning ilmunud siis Kristuses ja Sõnas.
See põhjendus muutus mulle äärmiselt tähtsaks.
Mõistsin, et kristlus on tõsi
ega põhine sellel, millisesse perre sa oled sündinud.
Kristlus on tõesti tõsi.
Asjalikud apologeetilised põhjendused
sundisid mind Issandale alistuma.
Said raamatu õigel hetkel ja see kõnetas sind.
Oled ise hiljem palju raamatuid kirjutanud.
Tuntuim on ehk "Millel meie usk põhineb?"
Sellest on tehtud vist 10 trükki juba. - See on tõesti hästi müünud.
See ilmus juba 1997. a,
kuid seda loetakse siiamaani ja saan selle kohta tagasisidet.
Issand on andnud selle kaudu inimestele arusaamist ja kindlust.
Raamat on hea ülevaade Jumala olemasolu kohta,
Piibli usaldusväärsuse
ning Jeesuse identiteedi ja ülestõusmise kohta.
Schaefferi raamat ei vastanud siiski kõigile su küsimustele.
Mis juhtus pärast selle lugemist?
Inimese ja kristlase elus toimub kasvamine.
Mõne aasta pärast sai minust koolievangelist.
Käisin pea kõigis Lõuna-Rootsi gümnaasiumides.
Rääkisin kristlusest ja vestlesin noortega.
Minu jaoks oli olnud tähtis, mis on tõde ja miks.
Need küsimused on tähtsad ka mittekristlastele.
Evangeeliumi jagamine on raske,
ilma esmalt kuulajaid motiveerimata.
Seega mitte üksnes enda, vaid ka evangeliseerimise pärast
jätkasin tööd apologeetiliste küsimuste kallal.
Mul oli juba koolievangelistina järgmine põhimõte.
Esmalt esitlesin kristlust, evangeeliumi ja siis vestlesime.
Mõningaile küsimustele vastasin enda meelest hästi,
mõnedele mitte.
Kui mul ei õnnestunud selgitada ja veenda,
tahtsin suuta järgmisel korral paremini vastata.
Lugesin ja vestlesin raskete küsimuste teemal teistega.
Mõtlesin, kuidas argumentidele vastata.
Mõtlesin pidevalt, kuidas küsimustele paremini vastata.
See on üks viis Issanda saadikuna Talle au tuua.
Tuleb suuta üha paremini selgitada, mis on kuningriik
ja esitleda seda võimalikult hästi.
Samas austatad inimeste küsimusi ja võtad neid tõsiselt.
See on tähtis. Seepärast nende küsimustega töötamegi.
Vahel on küsimus olnud tähtis mulle endale, vahel mõnele teisele.
Kui tahan inimest respekteerida, tuleb vastata tema küsimustele.
Oled otsinud vastuseid enda ja teiste küsimustele juba aastaid.
Kas tunned, et inimesed vajavad vastuseid varasemast rohkem?
Kohtad inimesi koolides, ülikoolides ja debattidel.
Kohtan erinevaid inimesi.
Mõned on ükskõiksed ja nende mõtted on mujal,
nii et neil pole aega sügavatele asjadele mõelda.
Kogemused, tehnika, filmid ja muusika viivad kaasa.
Sügavamad asjad lükatakse tahaplaanile.
Teised on end paadutanud
ega tunne vajadust vaimseid asju uurida.
Kuid tihemini, kui arvata võiks, kohtab huvi pinna all.
Noored pole saanud vestelda
olemasoluga seotud küsimustest,
kuna vanemad ei räägi lastega tõsistest asjadest
nagu Jumal, elu, surm ja süütunne.
Neist ei räägita ka koolis ja mõtlemine on iseenda teha.
Selle huvi võib esile meelitada ja vestlema hakata.
Nagu algul ütlesid, on küsimine inimeste loomuses.
Kõik tahavad teada, kust me tuleme ja miks me siin oleme.
Lisaks kurjuse olemasolu.
Inimene magab,
kui need küsimused teda üldse ei huvita.
Täpselt.
Need küsimused tuleb muuta põnevateks, atraktiivseteks
ja avatuteks, ilma kedagi uskuma sundimata.
Tuleb tõstatada küsimused ja uurida vastusevariante.
Kas praegused aastad erinevad neist, kui lugesid Schaefferi raamatut
ja said esimesed ahhaa-elamused tõe kohta?
Kas praegused ajad on teistsugused?
Erinevus on nende puhul,
kes on omaks võtnud postmodernistliku arusaama.
Ei hoolita sellest, kuidas asjad tegelikult on,
vaid rõhutatakse isiklikku arvamust ja subjektiivsust.
Nii ei saa läheneda küsimusele Jumala olemasolu kohta.
Kas Jumal on või Teda pole, sõltumata inimese arusaamadest.
Tuleb suuta oma soovidest kõrgemale tõusta.
Tahaksin ehk, et Jumal oleks olemas.
Või tahan absoluutselt, et Teda poleks.
Tuleb mõista, et asi on selles, kas Ta on olemas või mitte.
Ja lähtuda sellest.
Osa inimesi tahaks minna sellele subjektiivsele teele.
Erinevate õppeasutuste tudengitel on samuti eri arusaamu.
Tehnikakõrgkoolist postmodernismi toetajaid ei leia.
Nad teavad, et universum on teatud disainiga,
hoolimata nende soovidest. Nad mõistavad küsimust tõe kohta.
Ülikooli humanitaarteaduskonnast
leiab palju rohkem postmodernismi toetajaid,
kuna seal vaadeldakse erinevaid diskursusi ja perspektiive
ning tõlgendatakse kirjandust ja ühiskonda.
Siis on kiusatus hakata subjektiivselt mõtlema.
Eksisteerib selline vahe.
Aitäh, Stefan Gustavsson. Meil on veel palju tööd teha.
Soovitan soojalt sinu rootsikeelset raamatut
"Kas kristlust on vaja kaitsta? Kristliku apologeetika manifest."
Kristlastel on aeg ärgata võtma vastutust
ja andma vastuseid inimestele, kes väärivad vastust.
Peame võitlema seal, kus lahing käib.
Aitäh, Stefan. Aitäh teilegi, head vaatajad!
Nädala pärast jätkame apologeetika teemat.
Hangi see raamat ja näed, kui tähtis see asi Piiblis oli.
Jumal õnnistagu sind! Kohtumiseni nädala pärast!
Kas oled saanud lohutust ja abi kristlikest telesaadetest?
Kui oled, osale nende toetamises.
Kristlikke saateid ei saa edastada ilma majandusliku toetuseta.
Võid annetada ekraanil nähtavate kanalite kaudu
või helistada telefonil 900 1777. Aitäh abi eest!
Tõlge: Monika Jaaguri