Välkommen till Café Bibeln.
I dag pratar vi om mindfulness. Vi reder ut vad det handlar om och -
reflekterar över hur en kristen bör förhålla sig till det.
Min gäst är Marja-Kaarina Marttila. Välkommen.
Du jobbar på Raamattuopisto (Bibelhögskolan).
- Bibelhögskolans vicerektor.
Du har även varit missionär, du är trebarnsmor och teologie magister.
Var missionerade du? Berätta lite om det.
Hela familjen var i Mongoliet i tre omgångar.
Alla tre barnen var med. Vi bodde i huvudstaden Ulan-Bator.
Vi hade olika tjänster. Min man var först projektledare och i slutet -
ledde jag ett utvecklings- och samverkansprojekt -
inom utbildningsområdet. Jag var också lärare på ett -
teologiskt seminarium. Hela tiden pluggade jag mongoliska.
Jag ville verkligen lära mig språket. Parallellt studerade jag även -
landets kultur och buddhism vid Ulan Bator Bridge College -
där jag också kunde föra en dialog med mina lärare.
De var väl insatta i buddhismen och -
jag fick ibland läsa för dem ur Nya Testamentet.
Kul! Hur är det att missionera i Mongoliet? Hur är mottagandet?
Jag skulle nog säga att under vår tid, från mitten av 90-talet -
till 2010 då vi reste hem för gott, så blev det allt öppnare.
På så vis att det fanns förståelse i samhället för att religionsfrihet -
innebär att där finns människor med annan tro.
De kristna kyrkorna fick verka friare än tidigare.
Men den buddhistiska bakgrunden var tydlig även om sjuttio år med -
kommunistiskt styre hade luckrat upp det något.
Men ändå...buddhismen är en skriftreligion och åtminstone -
äldre människor besöker ofta kloster och har en -
stark övertygelse i sin tro. Yngre däremot var ofta -
inte anslutna till någon tro alls.
Så det var många unga och studenter i kyrkorna som -
kommit av nyfikenhet på den västerländska livsstilen.
Var det inte så att kyrkan expanderade kraftigt -
under tiden ni var där?
- Jodå. Stadigt varje söndag hade vi minst en eller flera som -
för första gången besökte en kristen gudstjänst.
Vid varje gudstjänst frågade man vilka som var nya och -
de ställde sig upp och välkomnades. Man pratade också med dem.
Det var verkligen ett pionjärarbete och vi fick se hur evangeliet -
verkar i en situation där människor saknar all förkunskap och bakgrund.
Till och med namnet Jesus var okänt. "Vem är det?" frågade de.
Med tiden var det alltfler som redan hört lite -
innan de kom till gudstjänsten första gången.
Och nu finns en kristen kyrka i landet och arbetet fortsätter?
- Ja. Jag har hört att cirka 2 % av befolkningen är kristna men -
jag tror det är lite i överkant.
Ni var utsända av Såningsmannen? - Ja.
De har fortfarande arbetare där?
Ja. Det finns församlingsarbete och olika projekt.
- Så är man nyfiken kan man gå till er webbplats. Vad är adressen dit?
Man kan nog googla på "Kylväjä"... - Då hittar man den.
Vår familj har också en hemsida som min man har gjort.
Googlar man "Pentti Marttila" så hittar man den nog.
- Okej. - Det står om vår tid i Mongoliet.
Nu har vi ju mindfulness som ämne. När du nu varit hemma i Finland -
ett tag så har du stött på det i skilda sammanhang.
Berätta om hur vanligt förekommande det är.
Det var 2010 när vi kommit hem för gott som jag märkte att...
Jag besöker boklådor och läser en del. Jag märkte att mindfulness...
Jag kände såklart till det men jag märkte hur stort det blivit -
inom hälso-, självhjälps- och motionslitteraturen.
Det har fått en väldigt stor spridning.
När jag satte mig in i det insåg jag att -
det bygger ju helt på buddhistisk meditation som -
anpassats för oss västerlänningar.
Ett exempel var när jag själv deltog i -
en fortbildningskurs för lärare som högskolan anordnade.
Då hade vi en avspänningsövning i pausen.
Det började som mindfulnessövningar ofta gör med att man blundar och -
lyssnar till sin andning.
Alla känslor, fysiska förnimmelser, ljud och störande tankar som -
dyker upp uppmärksammar man och släpper sedan taget om -
utan att värdera som "goda" eller "dåliga".
Övningsledaren uppmanade oss att i fantasin samla -
alla jobbrelaterade tankar i en liten båt som sedan -
förde dem ut till havs. Det skulle vara lugnande.
Jag minns inte hur länge vi höll på men -
jag insåg att det liknade...
Orden och upplägget var precis samma som -
när en munk föreläste på skolan i Mongoliet -
om buddhistisk meditation och guidade oss i en övning.
Jag förstod att det var samma komponenter: -
idén om den medvetna närvaron och...
Innan vi fördjupar oss i vad buddhism egentligen innebär -
och hur den märks här... En sak som alltid stört mig är att -
hit till Finland kommer ju alla möjliga trender och -
och kristna är - ursäkta uttrycket - ofta väldigt naiva.
Man låter det vara och flyter med. "Det är såhär det är nu."
En gång frågade jag någon som varit på meditation om han -
känt av någon religiös påverkan. "O nej, inget sånt."
Så jag frågade hur det börjat. "Jo, det var nån sorts andaktsstund."
- Ja. - Man fattar inte alls vad man är -
med om. Är inte det ett problem? Borde inte vi kristna ha -
öppna ögon och skärpta öron?
Som Bibeln säger: vi bör veta, känna igen, känna och förstå Guds vilja.
Och skilja mellan andar. Jag tycker att det lömska i mindfulness är -
att det marknadsförs som något allmängiltigt som passar alla.
Som avslappningsövningar mot sömnlöshet, stress och smärta.
Och vi hakar på och testar utan att fråga -
varifrån det kommer, vilken bakgrund och världsbild det har, -
vilket syftet är och vart det leder.
En kristen bör alltid fråga sig vad ursprunget och tanken är.
Och mindfulness... Jag skulle säga att den första nivå -
som man strävar efter är en skön, lugn välbehagskänsla.
Man vill framkalla ett fysiskt och andligt lugn -
och välmående. Och inom den buddhistiska meditationen -
finns också nivåer. Den första nivån innebär just detta.
Precis samma sak. Sedan fortsätter man neråt.
Den sista nivån innebär tomhet. Buddhismen har ju inget "jag", -
ingen tanke om att "jag är".
Man strävar efter insikt om att alla sinnesstämningar är övergående, -
liksom kroppsliga förnimmelser, begär och särskilda böjelser.
Lidandet uppstår när jag klamrar mig fast vid något.
Jag bör försöka släppa det och frigöra mig.
Som kristna bör vi förstå att mindfulness inte leder till Jesus -
utan någon helt annanstans. - Precis.
- En helt annan riktning. Och att vända sig inåt för att -
söka efter frid i sitt eget inre -
där hittar man ingen. I det inre finns ju...
Jesus säger att allt ont kommer inifrån.
Onda tankar, onda avsikter och allt.
Människan finner alltså inte sinnesfriden inom sig själv.
Bibeln uppmanar oss att vända oss utåt, bort från oss själva.
Vända blicken mot Jesus, läsa Guds Ord och -
låta Ordet tala till mig. I bönen får vi framföra allt till Gud.
Även att "jag är stressad, trött och allt håller på att rasa".
Och all oro kan vi lämna ifrån oss dagligen till Gud, inför Jesus.
- Jesus sade: "Frid lämnar jag åt er..." - Ja.
- "...inte det som världen ger." - Precis. Och " Kom till mig, -
alla ni som arbetar och är tyngda av bördor.".
Har du stött på mindfulness i kristna kretsar?
Att det gått så långt.
- Jodå. I de nordiska kyrkorna, exempelvis norska kyrkan.
Jag har sett det i några av deras tidningar och -
i höstas när jag var i Tyskland -
såg jag i Tyska Evangeliska Kyrkans broschyr reklam för -
en bok om "yoga för kristna".
Jag bläddrade lite och det var precis samma grundövningar som -
i mindfulness. Det stod att man kunde läsa vissa bibelstycken -
för att förankra övningarna och kanske spela kristen musik -
innan man använde meditationsteknikerna.
Jag tycker det är ren synkretism. I Mongoliet, när någon med -
buddhistisk bakgrund kom in i församlingen och läste Bibeln, -
såg de själva mycket tydligt att det handlar om en helt annan strävan.
Mindfulness och meditation är ju dessutom en väldigt ensam syssla.
Man är ju...det är ju i princip något du gör ensam.
Du övar på meditationstekniken, den medvetna närvaron, -
du uppfattar och förnimmer den. Men du gör det oftast ensam.
Många mongoler sade just att den största skillnaden var -
att bli upptagen i en gemenskap. Där kunde de berätta om -
svåra saker och andra människor bad med dem.
Tillsammans överlämnades det svåra till Jesus.
Där finns en relation både till Gud och medmänniskan.
Det är en grundprincip inom kristen tro.
En kristen försöker väl inte utplåna sitt jag?
- Nej, verkligen inte. - Den person som Gud skapat -
utan ger den till Kristus?
- Ja! Och vi är kallade vid namn. Vi skaptes uttryckligen som personer.
Just detta utgör en enorm skillnad mellan kristendom och buddhism.
För oss är jaget något Gud skapat. Det är värdefullt.
Den bevaras även i evigheten. Vi är dessa personer.
Tänker vi på skillnaderna i bakgrund så är det helt svindlande.
Särskilt det du just talade om. Att kristendomen betonar vikten av -
att du är du, skapad av Gud och att Han kallar dig vid namn.
Buddhismen försöker utplåna jaget. - Ja.
I kristendomen finns dock synden och vi behöver hjälp.
- Ja. Vårt största problem är synden och vi har skuldkänslor.
Vi vet det även om ingen berättat för oss. Samvetet är skapat av Gud.
Vi vet att vi gjort dumma saker eller låtit bli att göra något gott.
Nu kommer vi till något... Säg vad du tänker om detta: -
jag har noterat att ofta när sådant här förs in i västerländska -
eller kristna kretsar, så finns där en idé om att mitt innersta -
är fullt av godhet som bör lyftas fram. Bara jag stillar mig.
Det finns en sådan tråd också. Kristna, även väckelsekristna, -
misstar sig ibland och tror att jag kan lyfta Guds Ord, -
vägledning och närvaro ur mitt inre. Allt gott bara väller fram.
Helt emot vad Jesus och Paulus lärde: i mig och mitt kött bor inget gott.
- Ja. Den tendensen finns. Det handlar nog inte bara om -
buddhismen utan om att distansering från Guds Ord och -
ökad världslighet blivit en del av den allmänna religiositeten.
Att människan söker i sig själv efter godheten och sin potential.
I mig finns alla möjligheter, även till andlig utveckling.
Andligheten finns i mig. Bara jag finner den och aktiverar den -
så har jag allt jag behöver i livet.
Som du sade strider det ju helt mot Bibeln.
Vi är ju skapta i relation till både Gud och vår nästa.
Själva grundsyftet med livet och känslan av tillfredsställelse -
kan man inte finna enbart inom sig själv.
Fast svårigheterna och sättet synden uttrycker sig -
visar sig ju också i de mänskliga relationerna.
Hur pass fördärvade vi är syns just i våra relationer.
Å andra sidan om man tänker på att -
hur ofullkomliga liv vi än lever, har vi som kristna ändå blivit -
frälsta och rättfärdiggjorda. Allt det som tron ger oss.
En ny kontakt med andra människor och med Gud.
Det ger ju en djup tillfredsställelse att veta att jag är frälst och -
får leva i en ny relation med Gud och mina medmänniskor.
Även vid livets vedermödor, trasighet och stress -
när det känns som om livet bara rullar på -
utan att jag... liksom har någon egen...
Jag vet inte vart livet för mig. Då borde vi kristna erbjuda -
den frid som Guds Ord ger genom syndernas förlåtelse.
Har vi förlorat den delen i vårt budskap?
Nya Testamentet talar ju mycket om frid.
Om vilan och ron som finns i Kristus.
Vi har inte betonat tillräckligt att man inte ska söka -
efter den inom sig eller i främmande religioner.
Den finns i Kristus som älskar oss som de personer vi är.
Ja, kanske. Tänker man på hur det kommer sig att mindfulness -
kunnat sprida sig så kraftfullt. Det började ju i USA men är ju -
populärt även i Europa och i Finland.
Jag tror nog att vi kanske inte är... Att den biten saknas i det vi -
lär ut och erbjuder i kyrkan och de kristna organisationerna.
Det handlar inte bara om att fixa och dona utan...hur ska jag säga... -
vad är rätta ordet... På sätt och vis har -
att finna den personliga relationen till Jesus...
Vi har kanske inte lyckats -
genom vår undervisning och vårt sätt att förmedla Bibeln -
få människor att känna en daglig impuls att -
läsa Guds Ord och stilla sig med den.
Jag anser att för en kristen borde mindfulnessövningarna -
ersättas av daglig andakt. Som Urho Muroma sade: -
"Ett morgon- och kvällspass." - Ja.
- Att komma inför Guds Ord så att Gud kan tala till oss, -
uppmuntra oss och liksom...
Att finna ro inför Gud dagligen.
Stressandet som du beskriver så väl och -
som mindfulness ska hjälpa mot -
det kan ju vara ett problem även för kristna.
- Javisst. - Man är aktiv och engagerad i -
tusen saker men prioriterar inte längre relationen med -
den levande Guden genom Kristus.
- Ja. Till exempel när det gäller gudstjänsten tänker jag...
Att gå regelbundet på gudstjänst betyder inte att man alltid har -
en roll eller uppgift där. Jag har diskuterat detta med -
unga på Bibelhögskolan och invandrarlinjen som jag ansvarar för.
Att vi som kristna får gå på gudstjänst bara för att höra -
Guds Ord, stilla oss, ta nattvarden, få syndernas förlåtelse och sjunga -
och be tillsammans med andra. Det handlar inte om att alltid -
göra något och ha en aktiv roll och uppgift där.
Visst är det viktigt att ta ansvar och ställa upp frivilligt -
men man får gå på gudstjänst bara för att möta och vårdas av Gud.
En gång på ett kyrkligt möte var det yoga. Det kallades "kristen yoga".
Det utövades inte där men presenterades som -
något bra för kyrkan. Några av oss sade då att vi har -
en egen bönetradition sedan 2000 år, Guds Ord och bönen i Jesu namn.
Varför skulle vi söka i främmande religioner det vi redan -
har i den kristna traditionen med sitt ursprung i Bibeln?
Just precis. Vi skulle behöva undervisning om bönen.
Mindfulness har kommit delvis som svar på ett behov av stillhet.
Det erbjuder en teknik för att lugna sig och stilla sig.
Det kan vara svårt för många med jobb och många åtaganden.
Kanske har man familj och vårdar sina föräldrar.
Vardagen bara snurrar på. Man har många intressen och i det...
Helt riktigt, vi har en lång tradition i den kristna kyrkan.
Så vi borde lära oss att stilla oss i bönen.
Du har i Mongoliet tagit del av en främmande kultur och buddhismen.
Men nu har du jobbat med invandrare.
Och du har sett att i Finland tas mindfulness in och -
till och med i en del nordiska kyrkor som du sade.
Tänker man på det undrar man -
om vi håller på att byta vår egen skatt mot något främmande?
Vi tvekar lite inför att tala med invandrarna om Kristus och -
vi byter på något sätt bort vår skatt.
- Ja. - Bibeln varnar ju för det.
- Javisst. Man tänker på Israels folk på den tiden -
i Löfteslandet. Hur de andra folkens religioner och -
dyrkandet av Baal lockade dem. Jag tänker att -
i ett land som Finland där kristendomen verkat länge -
har många ett motstånd mot allt som kommer från Bibeln eller kyrkan.
Man ser inte värdet i det som folket genom tiderna har -
lutat sig emot och hur vi har orkat igenom alla skeden.
Man söker något nytt och annorlunda, något fascinerande från österlandet.
Det österländska är ju inne även i inredning och annat.
Små Buddha-statyer syns överallt. Så har det varit länge.
Det pågår säkert ett sökande efter något -
annorlunda som ska fylla tomheten man kanske upplever i sitt liv.
Alltså tillbaka till evangeliet är din uppmaning?
- Ja! Det tycker jag. Dagens människa längtar efter -
bestående frid och den finns i Guds Ord som den alltid gjort.
Tack Marja-Kaarina Marttila för att du kom och berättade om detta.
Om någon skulle vilja veta mer, vart kan man vända sig?
Har ni något på er hemsida?
Det står nog inget om detta. Men i tidningen Perusta kommer -
en artikel om mindfulness som jag skrivit.
Den handlar just om hur vi kristna bör -
förhålla oss och diskuterar skillnaderna.
Och den kan beställas på Raamattuopistos webbplats?
Ja. Och jag tycker nog att man i kristna organisationer -
kan ställa frågan om vad det här med mindfulness handlar om.
Så kan de få förklara.
Och nu ett 15 sekunders reklaminslag om Raamattuopisto.
Jaha, ja det är en aktiv och levande folkhögskola som erbjuder -
många olika kurser för unga och lite äldre.
Vi har en öppen bibelskola man kan delta i till exempel under en vecka.
Och invandrarlinjen "Kristen i Finland" som jag ansvarar för.
Tack Marja-Kaarina Marttila för att du var med.
Tack alla tittare. Aldrig byter vi bort -
den dyrbara skatt vi fått som är Kristus och Guds Ord.
Evangeliet vi fått byter vi inte mot något.
Absolut inte mot meditation eller något annat.
Gud välsigne din vecka och vi ses igen.
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2.
Swisha din gåva till 123 677 9300
Översättning: Marita Bäckvall Himlen TV7