PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Kas sina oled kunagi Iiobi posti saanud?
Soomes on selline väljend,
mis lähtub Iiobi raamatust Piiblis.
See iidne raamat on endiselt aktuaalne
ja kõnetab ka tänapäeval.
Vestlen sellest raamatust täna Mailis Janatuineniga.
Tere tulemast! - Aitäh. Tore on taas tagasi olla.
Oled kirjutanud palju raamatuid.
Oled nii teoloog kui piibliõpetaja.
Sinu raamat Iiobist, mis on avaldatud ka soome keeles,
eksisteerib ka mitmes teises keeles.
Siin laual on saksa keelde tõlgitud raamat,
tõlge jaapani keelde
ja norra keelde. - On ka vene keeles.
Seda meil siin pole.
Miks sa kunagi Iiobi raamatust raamatu kirjutasid?
See on esimene Piiblit seletav raamat, mille kirjutanud olen.
Alustasin seda 1990. a-te keskel,
sest mul oli nii palju muresid.
Kuna olin Iiobit lugedes päevikusse märkmeid teinud,
tundus, et sellest võiks raamat saada.
See on vana raamat ja paljud ei pruugi seda mäletada.
Selgita lühidalt, mis Iiobi raamatus toimub.
Too Iiobi nimeline mees on väga hea,
rikas ja vaga mees.
Jumal ja saatan vestlevad temast Taevas.
Nad veavad justkui kihla, kas Iiob kaotab usu, kui kaotab kõik -
varanduse, tervise, lapsed ja muu.
Jumal usub, et ei kaota, ja kurat arvab, et usk kaob.
Iiobi kolm sõpra tulevad arutama, mis võiks olla kannatuste põhjuseks.
Viimastes peatükkides Jumal vastab ja ütleb oma viimase sõna.
Seejärel saab Iiob oma õnne tagasi.
See on väga huvitav ja aktuaalne lugu nagu kohe näeme.
Mida teame Iiobi raamatu ajaloolisest taustast?
Iiobi raamat on väga vana.
Siin ei mainita kordagi ei Iisraeli ega käsuseadust,
isegi mitte esiisasid.
Nii et tollal veel polnudki Iisraeli rahvast.
Mainitakse rahaühikut, millest kuuleme korra Jaakobi ajaloos.
Üldiselt arvatakse, et Iiob elas patriarhide ajal.
Ta elas ka väga vanaks nagu teised esiisad.
Ta elas Uusimaal, mis võis olla hilisem Edom,
Surnumere lõunarannikul.
See on üks Piibli vanimaid raamatuid
ja sündmused toimusid samal ajal 1. Moosese raamatuga.
Jah. Ja see on kirjutatud luulevormis.
Jutustav tekst on vaid kahes esimeses ja viimases peatükis.
Ülejäänu on luule. See jääb paremini meelde.
Iiobi kannatused pandi luulevormi ja jäävad nii paremini meelde.
Alguses juhtub midagi, millest Iiob ise miskit ei tea.
Raamatu peategelane ei tea seda.
Seda räägitakse üksnes meile, kui hiljem raamat kirjutati.
Kõigepealt Jumal kiidab Iiobit. Kas pole? - Jah.
Juma kiitleb tema üle kahel korral, kuid enne seda kirjutatakse,
et Iiobil oli kümme last: seitse poega ja kolm tütart.
Lapsed ei elanud enam kodus
ja kogunesid kordamööda vendade kodudes pidutsema.
Sellest näeb, et nad said hästi läbi.
Heade kasvatajate puhul lapsed ei tülitse. Iiob oli hea isa.
Siiski tõi Iiob pidevalt ohvreid oma poegade ja tütarde eest,
kartes, et äkki on nad südames Jumala vastu pattu teinud.
Ta muretses oma laste pärast ja uskus vereohvrisse.
Vereohver on eksisteerinud maailma algusest peale,
kui Jumal Aadamale ja Eevale nahast riided tegi.
Kuid käsuseadust polnud veel antud.
Seejärel siirdub tegevus Taevasse.
Jumal istub troonil ja tema ette tulevad Jumala lapsed,
nende seas ka saatan, kelle all mõeldakse ingleid.
Saatan sai tulla sinna pärast pattulangemist
ja süüdistada inimesi patus.
Vestlust ei alusta kurat, vaid Jumal, kes ütleb:
"Kas oled pannud tähele mu sulast Iiobit?
Sest tema sarnast maa peal ei ole:
vaga ja õiglane mees, kardab Jumalat ja hoidub kurjast."
Kas tead kedagi teist Piiblis, kes oleks Jumalat niiviisi kiita saanud?
Ainult Jeesus tuleb meelde. - Huvitav. - Tõepoolest.
Seejärel ütleb saatan Jumalale, et Iiobil on ju kerge uskuda.
"Õnnistad teda, kaitsed tema lapsi, varandust ja kõike.
Aga pista oma käsi tema ja kõige külge, küll ta Sind siis neab."
Kurat arvab siin, et kui läheb hästi ja kõik on olemas, on kerge uskuda.
Aga kui puudutad neid väliseid asju kasvõi veidi,
siis Iiob Sind tegelikult ei usu.
Ta usub vaid Sinu ande, mitte Sind.
Kogu inimkond on minu leeris, kiitleb kurat.
Põnev on see, et ta ütleb Jumalale: Puuduta teda! Ta ei saa seda ise teha.
Kogu Iiobi raamat tunnistab sellest, nagu Luther ütleb,
et saatan on Jumala ketikoer. Jumal määrab tema tegevuspiirid.
Jumal ja saatan nagu veaksid kihla.
Jumal usub oma sulasesse Iiobisse, et too ei salga teda, mis ka ei juhtuks.
Ta lubas saatanal teda puudutada ja võtta Iiobilt kõik,
aga ei teda ennast puudutada ei tohtinud.
Siin on kaks suurt asja. Esiteks - mainisme, et Iiob ei tea,
mis nähtamatus maailmas toimus.
Meiegi peame alandlikud olema. Kui peaks juhtuma midagi halba,
kurba ja ebameeldivat, kannatusi ja muud sellist,
siis me ei tea tervikpilti ja miks see asi pidi juhtuma.
Ei tea jah. Sellest oma raamatus kirjutangi.
Tegelikult on Jumal vedanud kihla meie kõikide usu suhtes.
Kui ta andis meile meie kannatused, need, mille pärast raamatu kirjutasin,
siis Ta mõtles, et Mailis ei loobu usust
ja kurat arvas, et kui seda teed, küllap ta salgab.
Anname au Jumalale, kui usume tingimustes, milles elame.
Täpselt. Seepärast on kurb, et täna on maailmas palju teoloogiat,
mille järgi õnnetused tulevad alati üksnes saatanalt,
Jumalal pole nendega mingit pistmist.
Iiobi raamat seda ei räägi.
See on teine suur asi -
meie elu pole kunagi lõplikult kuradi ega kurjade vaimude käes,
vaid alati on see Jumal, kes meie elu üle otsustab.
Jah. Kuni usaldame Jumalat ja püsime usus,
otsustab meie elu üle Jumal.
Kõigi Tema antud kannatuste puhul
on Tal mingi varjatud ja õnnistatud eesmärk.
Armas Taevane Isa ei saa anda oma kallile lapsele mõttetut kannatust.
Kuid Iiob ei tea kogu raamatu vältel, miks talle see kannatus anti.
Ta näeb vaid neid õnnetusi.
Siit üks praktiline küsimus -
Kas oled samuti tähele pannud,
et usklike inimeste puhul muudab katastroof või suhteprobleem
ühe kibestunuks ja ajab Jumalast eemale,
ning teise ajab Jumalale lähemale, end Tema ja Ta Sõna hoolde jätma?
Teed lähevad lahku, kui usku läbi katsutakse.
Öeldakse, et kannatus õilistab. Kuid see ei kehti kõigi puhul.
Mõned kibestuvad. See ongi Iiobi raamatu mõte,
et kuigi Iiob ei mõista Jumalat ja kaebab oma saatuse pärast,
pürgib Ta siiski pidevalt Jumala poole, kui vaid teaks, kust Teda leida.
Ta ei ütle: "Aitüma, mulle aitab!
Ma ei usu Sind enam. Loobun armu tööriistadest -
Jumala Sõnast, jumalateenistusest, sakramentidest ja ohvritest."
Teisisõnu, alati on raske, kui midagi sellist juhtub.
Kas ma loobun Jumalast?
Kuradi eesmärk on sundida meid loobuma.
Või hoian kümne küünega Jumala tõotustest kinni?
Jah. Ja kui tulevad veel sõbrad, kes asja veel segasemaks muudavad?
Nad asuvad tegelikult kuradi poolele.
Ka sõbrad ei tea, et Iiob Taevas õigeks kuulutati.
Nad väidavad, et süü on Iiobis. Jumal ei kohtle ju süütut niiviisi!
Räägime neist sõpradest.
Nad ehk mõtlevad kuidagi head,
aga nende nõu ja lohutus on üsna viletsad.
Nad ei näe midagi peale selle,
et kui sinuga juhtub midagi halba, oled sa pattu teinud.
Nii see on. Alguses nad teevad hästi.
Iiobi kannatustest kuuldes tahtsid nad teda lohutama minna.
Neil olid head kavatsused.
Ja nad istusid seitse päeva ja seitse ööd vaikselt koos temaga.
Kuna nägid, et tema valu oli nii suur.
Selles faasis teevad nad õigesti, sest maailmas on valu,
mida on võimatu sõnadega lohutada.
Võib vaid koos istuda ja nutta.
Kas pole ikkagi tähtis, et keegi on siis kohal? - Jah.
Kõige halvem oleks, kui keegi kohale ei läheks.
Paljud kardavad lähedaste kannatusi
ega lähegi, kui mõistavad, et ei suuda lohutada.
Nemad siiski tulid kohale ja olid head mehed.
Aga kui nad lohutama hakkavad, teevad nad suure vea,
kui ei sulge silmi ega kujutle:
Mis siis, kui mina oleksin kaotanud varanduse ja oleksin puruvaene?
Mis siis, kui mina oleksin kaotanud lapsed?
Kõigil mu kümnel lapsel on surnuaias haud.
Võiks veidi kujutleda, mis tunne siis oleks.
Siis ei ütleks nagu Eliifas:
Keda Issand armastab, seda ta ka karistab.
See on hea sõna. Kuid kujutle, kui seisaksid oma laste haudadel,
kas suudaksid mõelda,
et Issand armastas sind, kui nad ära võttis?
Teiselt inimeselt ei suudaks küll seda vastu võtta. - Kohe küll mitte.
See võib kaua aega võtta. Head sõnad, aga valel ajal öeldud.
Kas Iiobi sõbrad teevad sama vea, kui Jeesuse kaasaegsed,
kes ütlesid Siiloa torni varisemisel,
et hukkunud olid teistest patusemad?
Jah. Ilmselt oli see tollane mõtteviis ja nii on see läbi aegade olnud.
Kui toimub katastroof, hakatakse süüdlast otsima.
Mäletan nii enda kui oma pere valu
ja kui paljud hakkasid süüdlast otsima.
Miks teiega nii juhtus? Mida on valesti tehtud?
Inimene tahab kindlustada, et temaga seda ei juhtu,
kuna ta pole mingit pattu teinud.
Iiobi raamat on suur tunnistus sellest, et see ei käi niimoodi.
Iiob ei mõistnud, mis temaga toimub.
Kuid nii ei mõistnud ka sõbrad. Nad ei näinud tervikpilti.
Siin on taas õppetund, et oleksime ettevaatlikud
kellegi üle kohut mõistma või teadma, miks midagi juhtus.
Iiobi kannatustest rääkides unustasin, et ta kaotas ka tervise.
Kui ta kõik oli kaotanud, toimus taevas veel üks kohtumine.
Jumal ütles: Vaata, ta ei neednud mind!
Saatan ütles: Tal on veel tervis alles. Küll ta neab, kui selle võtad.
Ja Jumal lubas seda.
Võrdlesin Jumalat oma raamatus firmajuhiga.
Ta lubab saatanal seda teha,
kuid seab piiriks, et Iiobi elu ei tohi võtta.
Kes vastutab?
Kas vastutab alluv, kes teeb, mida ülemus lubab
või vastutab kõige eest ülemus?
See on kristlastele otsekui kuum kartul.
Olen veendunud, et kui Kõikvõimas Jumal annab loa,
siis Ta ka vastutagu. Kas pole nii?
Jumal on suveräänne valitseja kõige üle.
Tema loata ei tee isegi hingevaenlane midagi.
Jah. Seepärast võiski Iiob öelda:
Issand andis ja Issand võttis. Kiidetud olgu Issanda nimi!
Iiob ei ütle: Issand andis, kurat võttis.
Ega sedagi, et lihtsalt juhtub sedasi; see on juhus.
Tema elu on Jumala käes ja ta usub, et kõik, mis temaga juhtub,
on Jumala kontrolli all.
Nii see on. Kui ta tervise kaotab, läheb ka naine juba närvi.
Naine on juba 10 last kaotanud, polegi ime.
Naine ütleb: Nea Jumalat ja sure. Seda ütles Iiobi lähedasim inimene!
Kurat räägib tema naise läbi nagu kunagi Peetruse läbi Jeesusele,
et Too ristile ei läheks.
Näeme, et seda juhtub ka kõige vagamatega,
nagu Iiobi naine või esimene jünger Peetrus,
kes püüdis takistada Jeesust ristile minemast.
Tema teoloogia oli tol hetkel nii pime,
et sinna ei mahtunud kannatav Jumal. - Ega ka kannatus.
Täpselt sama asi. Kuid Iiob vastas naisele:
See on hull jutt. Võtame ju Jumalalt vastu head, miks siis mitte halba?
Taas näitab Iiob, kellelt see tuli.
Seejärel, alates 3. peatükist, hakkab Iiob nurisema.
Ta ütleb, et karjub oma valust avalikult.
Ta ei surunud kõike alla ega öelnud naeratades:
Ma usun, ma usun.
Esmalt neab ta päeva, mil sündis. Oleks parem, kui ta poleks sündinud.
Seejärel nõuab ta Jumalalt mitmel moel vastust:
Miks Sa seda mulle tegid? See polnud õiglane.
Kui sõpradel on kõige targem vaikselt koos istuda
ning seda valu kanda ja jagada, mitte hakata teise elu seletama,
siis Iiobi enda puhul
on nurisemine lubatud. Ta võib seda väljendada.
Sedagi ei suuda sõbrad tihti taluda.
Kannataval inimesel tuleb lubada nuriseda.
Mis sa arvad sellest, et ta Jumalale kaebab?
See ongi kõige toredam asi, mis ma siit leidsin,
kui seda oma valus lugesin.
Märkasin, et keset seda kõike on sõna 'sina'.
Iiob räägibki tegelikult Jumalaga, kuigi alguses vastab ka sõpradele.
Ta vastas sõprade süüdistustele, kuid äkitselt on seal selline lause:
"Küllalt! Ma ei taha elada igavesti!
Jäta mind! Mu päevad ongi ju ainult õhk.
Mis on inimene, et sa pead teda suureks
ja et sa paned teda tähele, vaatad ta järele igal hommikul?"
Ta räägib Jumalale ja süüdistab Teda ja see on tegelikult palve.
Nimetasin selle oma raamatus kibestunud palveks,
kuid see on siiski palve.
Vaid Jumalaga väga isiklikku suhet omav inimene, nagu Iiob,
võib ka nii isiklikult oma valu kurta.
See on üks minu nõuandeid kõigile,
kellel on hetkel koorem kanda.
Räägi sellest Jumalale. Räägi, mis tunne sul on.
Inimesed su ümber võivad ehmuda, et nii ei tohi Jumalale öelda,
kuid patt pole su südames väiksem kui väljaöelduna.
Peaasi, et sa ei tee seda viga,
et viskad usuasjad nurka ega hooli enam millestki.
Keegi võib küsida: Kas ma võin nuriseda?
Kas ma ei peaks ainult tänama?
Mõne aja eest valitses tõesti selline teoloogia.
Kui kiidad, siis asjad muutuvad.
Iiobi raamatus see nii ei läinud.
Iiob nurises, kui tal südames kiitust polnud,
kuigi alguses siiski oli: Kiidetud olgu Issanda nimi!
Aga kui haigus kestis ...
Tegelikult kiitis ta Issanda nime enne haigestumist.
Seejärel nakatus ta nahahaigusse, mis tekitas üle keha paiseid.
Need lekkisid ja neisse tulid ussid.
Ta aeti linnast välja prügimäele, sest kardeti pidalitõbe.
Seal ta siis istus ja kratsis end potikilluga.
Seal kadus tahtmine kiita. Seejärel ta ei tänanud enam.
Kuid ta elas sama Jumala ees, keda ta kiitis,
kellelt võttis vastu kõike head ja kõik annid,
ning nüüd võttis Jumalalt vastu kannatuse ja selle haiguse.
Jah. Lugesin seda hommikul bussis ja märkasin,
kui tihti ta kordas: Mind on tabanud Kõikvõimsa nooled.
Mitte kuradi, vaid Kõigevägevama nooled.
Mis oleks kergem?
Kas võtta oma kannatused Jumala või kuradi käest?
Jumala käest. - Sest Jumalal on sinu jaoks hea plaan.
Ja kuna ma usaldan Teda.
Mul on seda muidugi kergem öelda, kuna ma pole suure kannatuse keskel.
Kuid ta põgenes nö õiges suunas ja läks Jumala juurde.
Räägime veel korra sõpradest.
Mida nad oleksid pidanud tegema?
Nad oleks pidanud kujutlema, mis tunne neil oleks samas olukorras?
Seda esiteks. Teiseks, kui Iiob Jumalat ebaõiglaseks nimetas ...
Iiob ei neednud Jumalat, aga arvas, et Jumal polnud temaga õiglane,
ega oska ehk maailma valitseda, nii et seal võidutseks õiglus.
Ja muud sellist. Nad oleksid pidanud lihtsalt kuulama.
Nad hakkasid kohe ütlema: Jumal pole selline!
Nad pöörasid selle tüliks.
Ja neil oli väga väike jumal, keda nad pidid kohe kaitsma.
Raamatu lõpus ütles Jumal, et Iiob rääkis Tema kohta õigust
ja sõbrad valet, isegi kui nad Jumalat kaitsta püüdsid.
On väga huvitav, et Jumala meelest on Iiob õigust rääkinud,
ja Iiob oli see, kes nurises. Selleski oli tal õigus,
kui ta oma valu Jumalale kaebas. See oli õige. - Jah.
Sõbrad oleksid võinud veel öelda:
"Jumal on siin prügimäel sinu kõrval.
Ta pole sind maha jätnud." Aga nad ei öelnud seda.
Tahan öelda kõigile vaatajatele: Jumal on sinu kõrval,
mis tahes prügimäel sa ka oma eluvaremeil ei istuks.
Ta pole sind hüljanud. Seda on näha Tema Poja saatmisest,
kes kandis samu kannatusi, mida Iiobki;
kes samuti hüüab ristil: Mu Jumal, mu Jumal!
Tal on Jumalaga endiselt täiuslik, ilma ühegi patuta suhe,
ja siiski hüüab Ta: Mu Jumal, mu Jumal, miks Sa mind maha jätsid?
Võrdlengi oma raamatus veidi Iiobi ja Jeesuse kannatusi.
Jeesus kannatas õigena.
Mida Ta Getsemani aias ütles?
Isa, kui on võimalik, võta see karikas minult ära.
Ta sai välja öelda, mis Tal südamel oli.
Kuid siis ütles Ta: Mitte minu, vaid Sinu tahtmine sündigu.
Ta hüüab oma miks-küsimuse ristil nagu Iiobki: Miks sa mind hülgasid?
Aga Ta ei jää selle juurde ega süüdista Jumalat ebaõigluses.
"Isa, sinu kätte annan ma oma vaimu." Selle Isa kätte, kes Ta maha jättis.
Aitäh, Mailis Janatuinen, et Iiobi raamatust rääkisid.
Jätkame seda teemat. See raamat on rikkusi täis.
Õnnistust sinu ellu! - Aitäh.
Kallid sõbrad!
Jumal on pannud kõik tarkuse ja lohutuse, mida vajame,
oma Sõnasse. Leiame selle, kui seal kaevame,
nagu Mailis kaevas selle välja Iiobi raamatu selgituses.
Võid Iiobi raamatut Vanast Testamendist lugeda
ja midagi enda jaoks leida.
Üks hiljuti vähki surnud hea sõber ütles meie viimases vestluses,
et arstide sõnul polnud enam midagi teha.
Rääkisime sellest, et Jumal võib tervendada
ja ta uskus sellesse.
Kuid ma ei unusta kunagi tema viimaseid sõnu,
mis olid nagu otse Iiobi raamatust. Ta ütles:
Leif, kõik, mida Taevaisa on otsustanud,
võetakse vastu.
See on sügav vaimulikkus, mille võib saada vaid Jumala armust.
Õnnistust sinu ellu! Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Televisioonitöö on koostöö.
Kui minul on stuudios külaline,
on kaamerate taga ja mujal veel mitmeid teisi tegelasi.
Seda tööd ei saa teha ilma teisteta ega ka sinu abita.
Võid toetada TV7 Eesti tööd,
helistades annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 eurot.
Lisainfo: www.tv7.ee
Piiblikohviku saadet saad toetada
ekraanilolevate pangakanalite kaudu.
Õnnistust sinu ellu!
Tõlge: Monika Jaaguri