PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime ärkamisest.
Mis see on ja kuidas see tuleb? Mida see sisaldab ja tähendab?
Tere tulemast, Juha Vähäsarja. - Aitäh.
Oled pastor ja lektor Piibliülikoolis,
Perussanoma tegevjuht ja lisaks ka kirjanik.
Räägime sinuga täna ärkamisest.
Kuidas ärkamine ilmneb?
See on hea küsimus.
Tundub, et tänapäeval kasutatakse sõna 'ärkamine' üsna kergelt.
Kui kuskil toimub midagi vaimset, mis on käegakatsutav,
öeldakse, et tegemist on ärkamisega. Mäletan seda kodukogudustestki.
Minu noorusajal oli Soome kirikus vaimuliku uuenemise aeg.
ka siis võtsime teistega ühendust
ja ütlesime, et toimub midagi erilist
ja saabunud on ärkamine.
Teatud mõttes võib öelda,
et üksikute inimeste jaoks see võiski ärkamist tähendada.
Aga kui rääkida sellest,
mida vanasti ärkamise all mõeldi,
on see üsnagi teistsugune.
Kuidas läks liikvele ärkvelolek?
Rahvas kogunes aasale või põllule
ja sellest tekkis suur rahva ärkamine.
18. sajandil tekkis palveliikumine.
Nende taustaks oli see, et tütarlaps luges ajaviiteks vaimulikku raamatut
"Totisen kääntymisen harjoitus",
kuna tollal olid kõik raamatud vaimsed.
Türduk luges karjas olles raamatut ja ehmus, et on Jumalast võõrdunud.
Ta jooksis poolhüsteerilises šokis külla
ja hüüdis talus, et ta on kadunud.
See haaras kogu küla ja igast talust kostis kaebeid ja hala.
Tulid targad ärkamisjuhid, kes andsid õpetust
ja juhtisid ärkamise kainele teele.
See oli sündmus rahva või kogukonna elus,
mida keegi otseselt ei korraldanud, vaid see anti.
See tuli ja tekkis inimestest hoolimata.
Seda ei saanud ette aimata ega planeerida.
Täpselt. Kui palvetan ärkamise eest, palun ka ise seda,
et tekiks just selline Jumala antud nälg ja janu
ning evangeeliumi leidmine.
Ja et oleks tarku karjaseid ja juhte, kes seda kaineis rööpais hoiaksid,
et see võiks terves suunas kasvada.
Need olid kaasaegsed Soome näited.
Oled uurinud ka vastavat ajalugu.
Kuidas ilmneb ärkamine kirikuajaloos?
Ärkamisliikumiste sünni juures
või mõtled sa veel kaugemat aega? - Jah.
Võtame näiteks Uue Testamendi.
Mis juhtus esimesel nelipühal?
See on omaette teema, kuna siis saabus maailma Püha Vaim.
See sündmus on veidi eri tüüpi, kuid võime täheldada,
et toonagi mõeldi Püha Vaimu saabumise tõttu,
et inimesed on purjus või joobes. Kuid asi oli Püha Vaimu saabumises.
Siis hakkas Peetrus rääkima, milles asi.
Ta hakkas rääkima Jeesusest, ristilöömisest, ülestõusmisest,
et kõik peaksid meelt parandama. Ta kuulutas evangeeliumi aluseid.
Ja mis juhtus?
3000 inimest küsis, mida tuleb teha, et jumalariiki pääseda.
Seegi olukord oli Jumala töö.
Sellest peale on see läbi ajaloo nii olnud.
Ehk sündis mingis etapis, ühtse kiriku ajal,
kiriku sees rohkem uuendusliikumisi.
Paljud neist tekkisid mingite kloostrite ümber,
kuid sealgi toimus siirast vaimset otsimist ja leidmist.
Isiklikult parimini tunnen ehk siiski
Soome ja Skandinaavia ärkamisliikumisi ja nende sündmusi.
Seal oli tõeline ärkamine alati Jumala üllatus.
Teatud mõttes on see väsitav,
kuna me ei saa seda teha, isegi kui tahaks.
Tore oleks ju rahvast äratada, aga see ei käi nii.
Võime paluda, et Jumal teeks seda.
Olen ise ärkamise kohta mõelnud,
et sinu mainitud asjade juures on Jumala sügav töö täiesti ilmne.
Nende inimeste elud muutusid täielikult ja totaalselt,
tihtipeale püsivalt kogu eluks.
Nad hakkasid evangeliseerima või läksid misjonitööle,
alustasid kirjastusi, ajalehti, piiblikoole.
Tänapäeval võiks öelda,
et meil on ühe õhtu ärkamised.
Nende mõju inimeste elus ei kesta isegi järgmise päevani.
Tabasid naelapea pihta. Selles asi ongi.
Vabandan, kui liiga kriitiline olen,
aga kui tänapäeval räägitakse usule tulemisest
või usus elamisest ja ka ärkamisest,
liigutakse telgedel nagu tervis ja katkisus või jõud ja nõrkus.
Need on asjad, mis puudutavad selle elu tasandit.
Ometi, kui räägime ärkamisest
või usust, mis peab vastu kogu elu ja muudab inimest,
liigume alati patu ja armu teljel, mis ongi asja mõte.
Varasematel ärkamistel tekkis inimestel patutunnetus.
Teatud pühapäevakoolis kuuldud piiblisalmid
said järsku elavaks, hinges tekkis rahutus ja patutunnetus.
Tunti, et läheb halvasti, kui midagi ei juhtu.
Hakati armu otsima.
Ärkamise eesmärk pole hirmutada, nii et kõik inimesed kardaksid,
vaid et leitaks evangeelium oma häda ja patu vastu.
Et tajutaks Jumala Sõna peeglis oma hukatust.
Seejärel ütleb evangeelium, et Jeesus on kandnud sinu patud.
Ta on lepitanud need ristil ja saad need tingimusteta andeks.
Taevas on avatud, astu lihtsalt sisse.
See on kõva valuuta.
Kui sellele mõelda,
siis kas on nii, et kui ärkamise ajal räägiti meie patusest loomusest,
oli see ka kogemuslik veendumus.
Siis tunti end Jumala ees tõsiselt probleemides.
Tema on püha, mina olen patune ja see kooslus ei tööta. - Nii see ongi.
On lihtne mingi õpiku järgi öelda, et olen patune.
Aga olla südame põhjani veendunud,
et olen patune ega suuda end ise päästa ja aidata,
on vapustav, raske ja kohutav.
Sellises olukorras elamine pole just meeldiv.
Siit jõuame huvitava järelduseni - ärkamine pole alati meeldiv.
See pole alati lahe ja tore, kui Jumal näitab pattu.
Keegi ei saa olla täna kristlane, möönmata, et ta on patune.
Kuid vahel tundub, et sellest räägitakse teoreetiliselt:
"Noh, olen soomlane, olen patune."
Kuid kogemuslik õudus Jumala nõudmiste ja pühaduse ees
ja teadmine, et vajan abi, võtab vastu evangeeliumi.
Olen sellele palju mõelnud ja sellest isegi jutlustanud.
Kuhu on kadunud kristlaste juures
vestlused sellest valust?
Kui olen kristlane ja loen Piiblit ning olen selle Sõna peegli ees aus,
ei saa ma endale eriti vastu rinda lüüa.
Võin rõõmuga evangeeliumi vastu võtta,
aga kui loen õhutust kristlikuks eluks ja usuvõitluseks,
ja mõistan,
et minu usuelu on niivõrd puudulik,
siis ausalt Sõna peeglisse vaadates peab mul olema tunne,
ja vahel veelgi karmim tunne,
et olen olnud 20-30 aastat kristlane ja pole paremaks muutunud.
Milles asi? Kui oleme ausad, peame selle valuga elama.
Minu küsimus on olnud, et kas meie usk on muutunud nii,
et uuristame saiast teatud rosinaid, koosolekutelt kogemusi
või midagi positiivset, et halba enesetunnet leevendada?
See on üsna pinnapealne.
Kui räägiksime teiste kristlastega sügavalt sellest,
et olen sellises kõrbes ja olen rännakul peaagu hukkunud,
kuidas sina sellest välja pääsesid.
Sel juhul liiguksime tasandil, kus võiksime koos armu leida;
kus võime koos rõõmustada evangeeliumi üle ja mõista,
et hoolimata meie puudulikust paremaks muutumisest,
Kristus armastab meid ja on meile halastanud
See tekitab minus sügava tundepuhangu.
See peab südameasjaks muutuma.
Kui mõelda evangeeliumile ja meie patuloomusele,
on see seotud meie kujutlusega Jumalast.
Kas Ta on automaat,
kes aitab meid haiguse-tervise, tugevuse-nõrkuse küsimustes,
hea või halva südametunnistusega, või kas on tegelikult nii,
et on põhjust muretseda
ja õiges mõttes Jumalat karta,
nagu Piibel jumalakartusest räägib?
On tore, et seda küsid.
Nimelt eile õhtul
kirjutasin juhtkirja ajalehte Elämä just Jumala pühaduse teemal.
Meil on ajalehes üsna tihti taustaks mingi teema,
kuigi see pole otseselt teemaleht.
Jumala pühadus on just see, mille üle seekord mõtiskleme.
Sul on õigus,
kuigi seda on vist vähem, kuid siiski endiselt üsna palju,
et Jumal on selline sõbramees.
Jeesus muidugi ütles, et peab meid sõpradeks.
Sellest võib õigesti aru saada, kuid tihti muutub usk selliseks,
et tšätin siin oma sõpsist Jumalaga, nagu me oleks samal tasandil.
Lugesin just ühe näitena,
et Rootsis korraldati Vahtramäe-Jeesuse jumalateenistus.
Kas saab veel maitsetumaks minna?
Klouni-jumal.
Sel puhul on unustatud,
et Jumala olemus on alati kahetine.
Ta on püha, kardetav,
patusele inimesele hirmuäratav, kuna ta on püha
ja mõistab hukka kõik patu ja vale,
Tema nime vääritikasutamise ja muu sellise.
Selline pühadus,
mis vanades ärkamisliikumistes ilmnes sellega,
et kirikusse tulles võeti müts peast.
Kui külastan palvegruppe, kus järgitakse vanu tavu,
lauldi seal vanast Lauluraamatust ja kui tuli sõna 'Jeesus',
tegid naised kniksu ja mehed kummardasid.
Tänapäeva inimese meelest on see täiesti veider ja maitsetu.
Minu meelest on selles teistsugune pühaduse austamine.
Sellises olukorras on patune inimene püha Jumala ees
ja armulise Jumala ees.
See on väga kaugel neist klounifestivalidest.
Jumala pühaduse kaotamine on ohtlik.
Kaotame sellega arusaamise inimese patuloomusest.
Püha Jumalata pole ka patust inimest.
Ta on vaid sell, kes kõike mõistab ja õnnistab.
Siis pole ju midagi muretseda.
Aga kui olen patusena püha Jumala ees,
liigume patu ja armu teljel.
Nagu ärkamise mõte pole meid hirmu sisse jätta,
ei pea me ka püha Jumala ees võltsvärisemisse jääma,
vaid peame ka nägema,
et kui vaatame püha Jumalat läbi Kristuse,
näeme kannatava Kristuse palet, armastuse silmi ja haavatud käsi.
Need ütlevad: "Kõik on sinu eest ristil kantud.
Võid olla vaba ja Jumala armas laps, isegi sõber."
Siis on sellel väärtus. - Sel juhul pole see odav arm,
vaid mõistame, et minu armu eest on makstud Jumala Poja verega.
Nüüd tuleb 10 miljardi dollari küsimus.
Rääkisime, et ärkamises on asja tuumaks patt ja arm
ning seda ei saa ise tekitada.
Aga mis vahendiga ärkamine tuleb?
Kuidas see tekib?
Palvet on muidugi alati vaja,
kuid peamine ärkamise tekitaja on see, et Jumal annab selle.
Ta ananb selle oma Sõna kaudu.
Sõna loetakse, kuulatakse ja võetakse tõsiselt.
Seal, kus tekib püsiv ärkamine, käib elu alati Sõna ümber.
Jumala Sõna teeb seda.
Ka nüüd, kui Soome tuleb palju immigrante ja moslemeid,
ja ka siis, kui moslemid kristlusse pöörduvad,
ei toimu see normaalsel viisil, nagu meil siin Läänes
vaid tihti unenäo või nägemuse kaudu.
Keegi tuli Lähis-Idas väikesesse luteri kogudusse,
sest oli näinud und väravast ja majast ja hakkas neid linnast otsima,
kuna uni oli niivõrd veenev.
Ta leidis värava ja maja selle luteri kiriku juurest.
Ja temast sai kristlane.
Kui nad nii Issanda juurde tulevad,
on siingi Jumala Sõnal seletav roll.
Jumala Sõna on kas varem külvatud
ning ärkab hiljem ellu ja sütib põlema
või juhtub see Sõna kuulutamisel ja tekib usk.
Kuid see võib ka hiljem mingit kogemust seletada.
Jumala Sõna osaleb alati.
Kust mujalt kuuleme Jumala armust või Jeesuse asendustööst?
Sõna räägib seda meile. Muud pole.
Kas see töötab mõlemat pidi?
Sõna sünnitab nälja ja patutunnetuse ning kuulutab mulle evangeeliumi.
Kui ärkamine toimub, siis see ka seob inimese Jumala Sõna külge.
Täpselt. Juhtub üks huvitav asi, kui inimesest saab kristlane
või kui ta naaseb Kristuse juurde või usk saab taas elavaks.
Siis saaks nagu sündides kaasa
Jumala Sõna läheduse ja tähtsuse.
Seda hakatakse lugema ja uurima.
Keegi ütles kaunilt ja tõepäraselt,
et isegi loodus hakkab Jumala armust jutlustama.
Muutub kogu vaatenurk elule, maailmale ja Jumala Sõnale.
See kingitus tuleb usu sünniga kaasa
ja hakkame usaldama Jumala Sõna.
Seepärast peaksime muretsema, kui Sõna püütakse murendada,
sest siis süüakse seda kaasasündinud andi valesti.
See tähendab, et kui keegi tahab, igatseb, ja palvetab ärkamist,
peaks ta nii enda kui teiste elus
võimalikult aktiivselt Jumala Sõna harrastama.
Nii see on. Jumala Sõna on Jumala ilmutus meile.
See pole üksnes mõtted Jumalast, vaid Jumala ilmutus ja Sõna meile.
Võime selle ka nii vastu võtta.
Milliseid nähtavaid tagajärgi tõelise ärkamise juures veel on?
Rääkisime, et see ei kesta vaid üks õhtu.
Üks on Jumala Sõna
ning asja tuumaks on patu ja Jumala armu tunnetus.
Mis veel juhtub, kui inimene ärkab?
Tihti muutub südametunnistus tundlikumaks.
Kui on kaua Jumalast lahus oldud
ja naastakse õigele teele,
võib tekkida tahtmine lahendada probleeme inimsuhetes.
Tahetakse panna oma elu joonduma Jumala Sõnaga.
Südametunnistuse tundlikkus on üks olulisemaid asju.
Kui pikemas perspektiivis vaadata,
siis mida rohkem nähakse oma patuloomust, vigu ja valesid ...
Ja on võimatu neid korraga näha, sest see uputaks meid.
Jumal hakkab avama vähehaaval meie olemust ja mõistame,
et oleme patusemad, kui arvasime.
Kuid siis tuleb alati Jumala arm ja on imeline mõista,
et sellest hoolimata Jumal armastab ja andestab ja juhatab õigele teele.
Arm muutub suuremaks ja imelisemaks.
Keskkooli ajal käisime abikaasaga vanemate inimeste piibligrupis.
Nad olid üle 70-aastased.
Seal oli vana misjonär ja teoloog ja sõjaveteran ja teisigi.
See oli parim kool, kus iial olnud olen.
Imestasin alati, kui leebed, sõbralikud ja hellad nad olid.
Nendega oli kerge armulisse Jumalasse uskuda.
Imestasin selle üle ja mõistsin hiljem,
et pärast karme koole oli Jumala arm neile üha tähtsam
ja Jumala ustavus üha tõelisem.
Nende usk muutus aastate ja vanusega lihtsamaks.
Tähtsamat asjad olid tähtsamad ja usk oli lõpuks lihtne asi.
Mina olen patune ja Jeesus on patuste arst.
Sobime hästi kokku.
See muutus kirgastatult lihtsaks.
Märkan isegi, et paljugi nooruse vahust
hakkab aastatega kõrvale jääma ja tähtsamad asjad on tähtsamad.
Kas on ka nii, et pöörame rohkem tähelepanu teistele?
Jah. - Tahame teisigi Kristusele võita. - Kindlasti.
Kui inimeses tekib usk, mõjutab see alati soovi teisteni jõuda,
nii lähedal kui kaugel.
Usk on alati dünaamiline ja püüab levida. See on selge.
Huvitav on seegi, et lisaks sellele soovile
ütleb Jeesus kristlastele,
et nad on maailma valgus ja maa sool.
See tähendab, et seda ise tajumata, kristlane ongi seda oma keskkonnas.
Jeesus ei ütle, et olete maa soolaks
või teistele valguseks kunagi tulevikus.
Kristlaseks olles te juba oletegi seda.
Hea näide selle kohta on Deciuse tagakiusu aeg.
Üks mittekristlane kirjeldas ühes kirjas kristlasi.
Teda pani imestama,
et kristlasi kiusati taga, oskamata seda põhjendada.
Kui inimene kannab Kristust,
kannab ta alati kaasas ka risti põlgust.
See on alati maailmale jutluseks, isegi kui me seda ise ei mõista.
See on imeline mõte.
Kuid see ei vähenda meie tahtmist
usu sündides evangeeliumi levitada.
Aitäh, Juha Vähäsarja, et seda tähtsat teemat meenutasid.
Õnnistust sinu tööle! - Aitäh.
Aitäh, head vaatajad!
Palume ja igatseme just sellist ärkamist.
Töötame selle heaks ustavalt Jumala Sõna kuulutades,
et inimesed näeksid oma patuloomust ja ka Kristuse vapustavat armastust,
mida Ta meile ristil näitas. Õnnistatud nädalat!
Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Televisioonitöö on koostöö.
Kui minul on stuudios külaline,
on kaamerate taga ja mujal veel mitmeid teisi tegelasi.
Seda tööd ei saa teha ilma teisteta ega ka sinu abita.
Võid toetada TV7 Eesti tööd,
helistades annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 eurot.
Lisainfo: www.tv7.ee
Piiblikohvikut saad toetada ekraanilolevate pangakanalite kaudu.
Õnnistust sinu ellu!
Tõlge: Monika Jaaguri