PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on mul külas Tuula Portin. Tere tulemast! - Aitäh.
Said 1986. a tuntuks Miss Soomena.
Hiljem on su elus palju tähtsaid asju juhtunud.
Sinu usuletulekust rääkisime eelmises saates.
Õppisid Helsingi Ülikoolis ka teoloogiat ja said magistrikraadi.
Seejärel siirdusid haiglasse hingehoidjaks.
Kas Jumala kutsel?
Tunnen küll, et sain vastava kutse.
Kui alustasin teoloogiaõpinguid Helsingi Ülikoolis,
polnud mul veel selge, kelleks ma "suureks saades" saan.
Tahtsin mingit jumalariigitööd või vaimset tööd teha.
Õpingute keskel,
kui olin Lauri Kruusi kursusel,
kus räägiti hingehoiuteemadel,
tundsin, et see on minu ala ja tugevus.
Kui sain teoloogiamagistri kraadi,
teadsin sisimas kindlalt, et hakkan helistama kogudustesse.
Alustasin Riihimäest ja seejärel helistasin Hämeenlinna
ning rääkisin, et otsin haigla hingehoidja tööd.
Hämeenlinnas vastas Pentti Haverinen,
kes oli tollal juhtiv haiglapastor Hämeenlinna-Vanaja koguduses.
Olin kohtunud temaga aasta varem Pertumal, kus ta kirikuõpetaja oli.
Rääkisin, et tunnen kutsumust haigla hingehoiutööle
ja hingehoiutööle üldiselt.
Ta ütles, et nende pikaajaline töötaja jääb peagi osalisele pensionile
ja nad vajavad poole kohaga töötajat.
Leppisime kohtumise kokku
ja alustasin sama aasta novembris pärast ülikooli lõpetamist.
Kohe räägime haigla hingehoiutööst täpsemalt,
aga kas mäletad esimest korda, kui haiglasse sisenesid.
Need on niigi kõnekad kohad, aga sina pidid sinna tööle minema.
Mis tunne see oli?
Kas oli arglik mõte, et mida ma siin ära teha suudan?
Ma ei suuda kahjuks väga täpselt meenutada,
millised mu esmased tundmused olid.
Veidi meenub justkui tundmus
nagu kogenuksin juba üsna alguses, et see on minu missioon.
Haiglas töö alustamine kinnitas, et see on minu koht ja tee.
Mida tähendab haigla hingehoiutöötaja?
Haigla hingehoiutöötajaga seostub paljudele haiglapreester,
kes käib surijaile viimast armulauda pakkumas.
See on esimene pilt, mis inimestele meenub.
Haigla hingehoidja teeb ka palju muud.
Ta pole üksnes patsientide, vaid ka personali jaoks
ja omaste jaoks.
Lõpetasin äsja kirikutööjuhi õpingud
ja minu alluvuses on töötajaid, keda mina juhendan.
Nii toetame haigla hingehoiutöös ka personali.
On palju hingehoiuteemalisi vestlusi
ja surma osa selles on üsna väike,
kuid sellel on haigla hingehoiutöös siiski oma koht.
Kõik patsiendid pole õnneks suremas ja paranevad.
Kõigi tööde puhul seatakse eesmärke,
kuhu selle tööga jõuda tahetakse.
Minult küsiti kord, kuhu oma tööga jõuda tahan.
Mis on eesmärgiks sinu töö puhul?
Tahame jõuda võimalikult paljudeni,
kes saaksid kasu vestlusest haiglateoloogiga.
Mingit erilisemat eesmärki polegi. Tahame inimesteni jõuda.
Ja personalile tahate toeks ja julgustuseks olla?
Jah. Tahame neid nõudlikus töös toetada ja julgustada.
Lisaks personalile juhiste andmisele
teen ka osakonnatundidel koolitusi
näiteks kaastundeväsimusest ja sarnastel teemadel,
mis neid puudutavad. Püüan nende kõrval toeks olla.
Mainisid kaastundeväsimust.
Räägi sellest veidi täpsemalt.
Haiguse nägemine ei saa kerge olla
isegi medõdedele ja arstidele.
On muidugi rõõm, kui saab aidata ja keegi terveks saab, kuid ...
Mu ema oli medõde ja ka naine oli alguses medõde.
Nii et tean veidi omast käest, et sellega pole alati kerge tegeleda.
Kui üldine ja kui suur on kurnatuse väljakutse,
kui ametiks on aitamine?
Räägitakse tõepoolest kaastundeväsimusest
ja teisesest traumaatilisest stressist.
Kui tegeleme haiglamaailmas inimestega,
nakatume ka tunnetest.
Haiglas on tugevaid tundeid või ahistust
seoses oma haiguse või läheneva surmaga.
Need jõulised tunded kanduvad rohkem või vähem üle ka personalile
ja mulle haiglateoloogina.
Selle fakti teadvustamine on väga tähtis.
Kui mõelda 8-tunnisele tööpäevale,
kus kohtad erinevaid inimesi erinevate valusate teemadega,
siis tundekoorem, millega sa lahkud, võib üsna suur olla.
Meelde ja kehasse on jäänud mitmesuguseid "tundenakkusi".
Seda teadvustamata võib mitmete aastate järel avastada,
et ollakse üsna kurnatud.
Hakkavad tekkima teatud märgid tööalasest kurnatusest,
nii et ollakse inimestest väsinud
ja välditakse teatud asju.
Ei magata enam hästi
või tekib ärritus, kui mitte tööl, siis kodus.
Mitmed märgid aitavad ära tunda, et kõik pole päris korras.
Olemata antud ala professionaal, võib mõelda mõnele sõbrale,
kelle ahistavat lugu kuulates tekib endalgi ahistus.
See kandub endalegi üle. Kuidas sellega tegeleda?
On hea teadvustada, et selline ilming eksisteerib.
Juba see on tähtis.
Seda tööd tehes võib näiteks ...
Kui mõtlen endale ja mõnele konkreetsele juhtumile,
kus istun patsiendi voodi ääres ja kuulan tema rasket lugu,
võin sisimas kuulatada, mis tunne mul endal tekib.
Märkan tihti, et hakkan väga pinnapealselt hingama,
mis viib tasapisi peavaluni
ja tekib ahistav tunne.
Võin konkreetselt selja sirgu ajada ja asendit muuta,
tooli veidi tahapoole lükata ja patsiendiga distantsi tekitada.
Pööran rohkem tähelepanu oma hingamisele ja püüan lõdvestuda.
Olen selline kuulaja, kes kuuldusse põhjalikult süveneb
ja pikas perspektiivis pole see hea töömeetod,
sest see väsitab.
Kas arvad, et mainitud ilming võib esineda ka neil,
kes teistsugust tööd teevad?
Tänapäeval näeme televisioonis ja mujal meedias
näiteks immigrante, kes räägivad, et pidid näiteks tütre maha jätma,
neid on pekstud ja nad on põgenenud.
Kuulad neid lugusid, siis järgneb lugu Soome suurest võlast
ja tuleb muud ahistavat infot.
Kas võib tekkida ahistus ka tavaeluga kokku puutudes?
Jah. Kuna kogeme inimestena kaastunnet,
oleme empaatilised,
kuigi meis on ka erinevusi, mõned on teistest empaatilisemad,
kuid väga empaatilise inimese puhul,
kes elab jõuliselt kaasa isegi võõra valule,
siis pidevalt raskeid uudiseid kuulates,
kus sureb palju inimesi
ja päev päeva järel ahistavaid asju kuuleb,
võib kaastunne ära väsida.
Sel juhul võib tuju hakata masenduse poole liikuma
ja tekib madalseis.
Väljavaated hakkavad lootusetuks muutuma.
Tekib võltsnägemus nagu oleks maailm üksnes halb
ja siin toimuvad vaid õudused.
Hämardub väljavaade, et maailmas toimub ka palju head.
Inimese maailmavaade võib täiesti moonduda.
See on fakt.
Millised on head uudised sinu töös?
Millal tekib tunne, et on tore seda tööd teha
ja see on privileeg?
Seda juhtub peaaegu iga päev, vähemalt iga nädal,
kui patsient saab südant puistada.
Kuulen pea iga päev inimeselt, kes on istunud minu vastas
ja on saanud jagada oma olukorda, ahistust, viha ja kõiki raskusi,
et kui ta on tunni jagu südant puistanud
ning mina olen olnud kuulavaks kõrvaks
ja toetavalt kõik vastu võtnud,
kuulen temalt tihti lauset, et tal on kergem olla
ja raske meeleolu on rääkides kadunud.
Siis tekib alati tänutunne,
et olen saanud teda aidata ja ta tunneb kergendust.
See on abistavatele spetsialistidele autasuks.
Selle valguses mõistab ka kõrvaltvaataja,
kui vaesed oleksime,
kui meie haiglates seda teenust ei pakutaks.
Kui nad saaksid füüsilist abi, kuid medõde ei suuda kõike
ega saa igaühele tundi pühendada.
Selles mõttes on suurepärane,
et meil on haigla hingehoidjate teenus.
Nii see on.
Praegustel aegadel, nagu tegelikult alati,
teeb haiglapersonal samuti suure koormusega rasket tööd.
Tahaksin neid julgustada tulema vestlema
mitte üksnes tööjuhiste saamisel,
vaid ka seoses isiklike töömuredega.
On tähtis, et haiglates on hingehoidjaid
kuuljaks kõrvaks nii patsientidele, omastele kui personalile.
Pean rääkima oma haiglakogemusest.
See oli sinu ülemuse ajal, kes sind palkas.
Ta tuli üllatuslikult minu palatisse,
kui olin selja tõttu voodisse aheldatud.
See oli vapustav hetk.
Juhtus, et samal ajal tuli medõde mind vaatama.
Ta nägi uksest sisse vaadates voodis nutvat meest.
See oli minu jaoks suur asi.
Preester korraldas mulle leivamurdmise.
See oli uhke hetk. Tean omast käest, kui palju see tähendab.
Kuidas sa tunned,
kas sind toetatakse ja hinnatakse selles keskkonnas?
Jah. Juba patsientide tagasiside on väärtustav ja julgustav.
Toetus on täiesti olemas.
Olen kõik oma 11 aastat kogenud,
et mul on haiglas oma tööga kindel positsioon.
Seda hinnatakse. Ja see on hea tunne.
Millised on selle töö väljakutsed?
Mis vajab erilist armu, et sellega hakkama saada?
Kindlasti seesama kaastundeväsimus.
Et ma loodetavasti pensionieani selles töös vastu peaksin.
Oskus oma jõuvarude eest hoolitseda.
Enda eest nii hoolitseda,
et oma töövahend ehk oma isiksus korras oleks.
See on ehk selle töö tähtsaim väljakutse.
Meie ühiskond räägib nüüd piirangutest,
koolid on tundlikumaks muutunud
ja käib debatt, kas kooli lõpuaktusel tohib kirikulaule laulda?
Kas haiglatöös ka need pinged tunda annavad?
Hetkel veel mitte.
Võrreldes kooli või muu asutusega on keskkond ehk vägagi erinev.
Kui ollakse silmitsi surma ja raske haigusega, mõistavad kõik,
et teoloogia ja haigla hingehoidja on vajalikud
nii mõneski olukorras.
Räägime veidi haigusest ja surmast.
Leppisime kokku, et ei keskendu sellele,
kuna see pole tervikpilt ja jätaks väära mulje,
kuid see käib asja juurde.
Haigus on halb, kuna katkestab kogu su elu,
kõik plaanid, soovid, unelmad, tööd.
Sa ei suuda midagi, oled nõrk ja voodisse aheldatud.
Mis siis kõige tähtsam on?
Mis sel puhul aitab?
Tugivõrgustik peab korras olema.
Et inimesel oleks toetajaid ümber.
Vahel on hea tugivõrgustik ja palju inimesi ümber,
kellega oma rasket seisu jagada. Küsin patsiendilt tihti,
kas tal on kedagi, kellega seda jagada ja väga tihti on.
Kuid on olukordi, kus piisav tugivõrgustik puudub.
Sel juhul on vaja erinevaid tahke.
Julgustan inimesi vastu võtma kogu olemasolevat abi.
On tähtis, et oleks neid, kes seda koormat jagavad.
See on huvitav. Intervjueerisin siin kunagi
palliatiivsele hooldusele spetsialiseerunud peaarsti,
kes ütles täpselt sama.
Arstiteadus võib minna teatud punktini ning aidata ja leevendada valu,
kuid tekib hetk, mil arst ei saa seal kuidagi paigal istuda
ega ka haiglapersonal, kuid keegi peaks seda tegema.
Tihti on siis vaja mõnd lähedast või sõpra, kellel on aega.
Jeesus ja Piibelgi meenutavad,
et tõeline jumalateenistus on külastada raskustes olijaid.
Tihti on ka nii,
et abikaasat või lähedasi ei saa lõputult koormata
ja on vaja professionaalset abi.
Tihti julgustan endaga ühendust võtma ja ütlen,
et minu puhul ei pea mõtlema, kas ta jaksab või suudab kuulata
ja kas võib kõik välja valada.
Kui räägitakse abistava spetsialistiga, võib olla mureta.
See on usaldusvestlus. Nii et õhutan spetsialisti abi otsima.
Viimane samm tuleb siis, kui arstiteadus vahel aidata ei saa
ja ootab surm, mis juba varakult hirmutama hakkab.
Mis sel puhul teha saab?
Tean, millele sina loodad.
Seda näeb sinu uuel plaadil "Risti vain jäljelle jää",
kus laulad kümme kaunist lugu ristist.
Kõik väga jõulised ja kesksed lood.
Kuidas on lood sinu ametis?
Kas sama lootust võib ka patsiendile pakkuda?
Muidugi. Absoluutselt. Tahan sellekski valmis olla.
Tihti lõpevad vestlused nii, et saan patsiendi eest palvetada.
Küsin alati, kas tohin palvetada või kas soovitakse palvet.
Vastus on alati jaatav.
On ka neid, kellele palve pole tuttav
ja olen ehk esimene inimene, kes nad palves Jumala ette toob.
Need on väga liigutavad hetked.
Inimeste palves Jumala ette toomine on neile tihti meeldiv kogemus.
Tihti tahetakse selles raskes seisus
isegi Jumala poole pöörduda, seda ehk esimest korda elus.
Oleks kuidagi vale ja julm, kui me seda võimalust ei pakuks.
Tõepoolest.
Kirikutöötajana on üsna loomulik, et pakun vahendeid,
mida mul vaimse töötaja ja teoloogina pakkuda on.
Võin samuti leivamurdmist pakkuda. See on tähtis teemoon
ja kinnitav element, kui saab haiglas leivamurdmisel osaleda.
Kas teid on piisavalt?
Hämeenlinnas on meid vaid kaks.
Minu ülemus Jussi Lahti ja mina.
Saame kahekesi enam-vähem tööga hakkama.
Mõlema olemasolu on tähtis.
Kuidas on olukord ülejäänud riigis?
Kogudused ja haiglad on erineva suurusega.
Pealinnas on ehk paarkümmend haigla hingehoidjat ja -kaplanit.
Mõnes kohas on vaid üks töötaja.
See erineb ringkonniti.
Saateaeg on otsakorral.
Kellele sinu elukutsumus sobib?
Kui vaatajate hulgas on keegi, kes alles valikut teeb
või mõtleb mõnele noorele sõbrale,
siis kellel seda kaaluda tasuks?
Usun, et paljudel selle töö tegijail on selleks sisemine kutsumus.
See on paljuski kriisiloomuline töö.
Empaatiavõime on üsna oluline.
On tähtis olla empaatiline inimene,
kuid pean olulisimaks sisemist kutset sellisele tööle.
Kui Jumal on kutsunud, on Ta selleks ka varustanud.
Kasuks tulevad muidugi ka teatud loomuomadused.
Usun, et ühel või teisel viisil koolitab Jumal meid kõiki selleks tööks.
Inimese elus võib olla esinenud raskeid olukordi,
mis on selleks tööks valmistanud.
Kas julged siiski õhutada sellele võimalusele mõtlema?
Julgen küll. See on suurepärane töö.
Oleme haiglas asja tuuma juures.
Aitäh saates osalemast, Tuula Portin!
Aitäh, head vaatajad!
Lisaks võite kuulata Tuula uut plaati "Risti vain jäljelle jää".
Kaalu, kas sinul või mõnel tuttaval on kutsumus sellele tööle.
Usun, et kristlasi vajatakse tulevikus
üha rohkem selles vallas ligimesi teenima.
Meie aeg ei muutu tervemaks, nii et läheks vähem abi vaja,
vaid vastupidi - praegune aeg vajab neid, kes kuulata oskavad,
kellel on aega peatuda ja kes võivad vahendada lootust.
Suudame seda argielus mingil määral kõik,
kuid mõned kutsub Jumal sarnaselt Tuulaga
vastavale täisajatööle.
Palvetame, et sellelegi alale leiduks tulevikus kristlasi.
Õnnistatud nädalat!
Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Televisioonitöö on koostöö.
Kui minul on stuudios külaline,
on kaamerate taga ja mujal veel mitmeid teisi tegelasi.
Seda tööd ei saa teha ilma teisteta ega ka ka ilma sinu abita.
Võid toetada TV7 Eesti tööd,
helistades annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 euri.
Lisainfo: www.tv7.ee
Õnnistust sinu ellu!
Tõlge: Monika Jaaguri