CAFÉ BIBELN
Välkommen igen till Café Bibeln.
Vi fortsätter med det vi talade om förra gången.
Vad händer i samhället när vi överger tron -
på Gud som Skapare och de centrala kristna lärorna -
att människan är syndig -
och behöver förlåtelsen som Kristus förvärvade oss på korset?
Min gäst är igen professor Tapio Puolimatka. Välkommen. - Tack.
Du har under många år skrivit om -
hur många saker bekräftar att den kristna tron är sann, -
att Bibeln stämmer, Gud existerar och vi är skapade till Hans avbild.
Nu har du skrivit en liten bok där du analyserar -
vad det sker i samhället när vi överger -
dessa trons centrala sanningar.
Vilka är dessa den postkristna världens fasor, -
som din bok handlar om?
I förra programmet talade vi om vad det sker när vi överger -
Bibelns budskap om att människan är skapad till Guds avbild -
och därför har -
ett absolut människovärde som Gud vid skapelsen gett henne -
och som Kristus på korset betalade ett dyrt pris för.
Om vi överger detta -
består människans värde inte.
Människans absoluta värde smulas sönder och håller inte.
Har du under hela den tid du läst och studerat filosofi -
stött på något annat synsätt än den kristna synen på Gud som Skapare, -
som skapat oss alla, som skulle ge en hållbar grund -
för människovärdet?
Om vi tänker på materialismen, som i boken är ett centralt tema, -
är det mycket svårt att motivera -
människans egenart för hon ses bara som en djurart bland andra.
Om vi tänker på österländska religioner -
är den yttersta verkligheten opersonlig.
Nirvana betyder att vi samman- smälter med den opersonliga enheten.
Det är svårt att på basen av det motivera ett personligt värde -
för individen försvinner ju i det opersonliga.
Många sekulära filosofer ...
I islam tror man på Gud men Gud är avlägsen -
och har inte skapat människan till Sin avbild.
Därför har människan inget absolut värde -
för Allah är en suverän härskare och -
människans rätt till liv består i att underkasta sig Allah.
Förutom att Gud är Skaparen har Han skapat människan till Sin avbild.
Här understryks att Kristus blev människa och offrade Sig -
också för den ondaste människans skull.
Ondskan minskar inte människovärdet.
I Kristi offer poängteras att Han lidit mest för de allra ondaste.
Detta skapar grunden till en demo- kratisk respekt för människovärdet.
Den som är mer intresserad av detta kan se på vår förra diskussion -
där vi talade om skapandet.
I boken skriver du att också att överge -
det uppenbarade faktum att vi är fallna -
och syndiga människor -
leder till den postkristna världens fasor.
På vilket sätt är det destruktivt att överge -
förståelsen att människan är syndig?
Inverkan är mångdimensionell -
för syndafallsläran skapar en självkritisk kultur.
En kultur där vem som helst får kritiseras -
och alla maktcenter bör kritiseras.
Makt kan inte centraliseras för alla är syndare.
Syndafallsläran åstadkommer ett tillstånd -
där vi blir medvetna om att vi är blinda för våra största laster.
Vi har ingen orsak att lita på att något är bra även om det ser ut så -
och det ger ett kritiskt avstånd till utopistiska ideologier.
När detta sammankopplas med att -
Jesus dog för syndernas skull -
- alltså läran om återlösningen -
ger det en sådan kraft åt människan -
som nu vet att hon är fullständigt förlåten -
att hon vågar möta de värsta brotten.
Samhällets problem är att -
när vi gjort oss skyldiga till verkligt svåra brott, -
som mot ofödda barn, -
är det mycket svårt att medge det som samhälle -
för skuldbördan är för stor att stå ut med -
och vi är alla ansvariga för det.
Men Kristi offer ger oss kraft att möta det hemska faktum -
att vi inte är bättre än nazisterna.
Några författare har insett detta och behandlat det.
Du nämner Dostojevskij som en av dem som behandlar problemet.
Hans bok "Onda andar" -
tar upp en utopistisk revolutionär rörelse -
som förnekar kristendomens grundsanningar.
I boken finns ett kapitel som tsarens censur utelämnade -
men som nu har publicerats på finska 2004 -
och på svenska 1974.
Titeln är "Hos Tichon" och skildrar revolutionären Stavrogin.
Dostojevskijs logik ligger i -
hur Stavrogin blev en utopistisk revolutionär.
Det skedde genom att han hade en synd -
som han å ena sidan inte kunde glömma -
men å andra sidan inte heller ångra -
för synden var så smärtsam.
Han hade förgripit sig på en 10-årig flicka.
Flickan insjuknade och till slut tog hon livet av sig -
för sin skulds skull.
Stavrogin hjälpte henne inte -
för han var rädd för att skickas till Sibirien om han blev fast.
Han beskriver hur flickan ständigt dök upp i hans drömmar -
och hur han inte kan glömma det.
Sedan går han till biskop Tichon för att bekänna synden.
Han har skrivit ett bekännelsebrev som han ämnar publicera.
Tichon menar att han vill visa sin kraft -
genom att berätta om brottet men att han inte vill bekänna -
att det i verkligheten var orätt -
och skammen han kommer att möta är så stor -
att han kanske en timme före publicerandet -
frestas att begå ett ännu större brott.
Då blir det första brottet så litet att han kan glömma det.
Han har två möjligheter med sin syndabörda -
om han inte kan gå till Kristus, -
som Tichon uppmanar till för att bli förlåten.
Men då måste han bekänna att han gjort orätt.
Om han inte kan det kan han begå ett större brott.
I ljuset av det nya brottet, betyder det gamla ingenting.
Stavrogin begår ännu två mord och tar sedan livet av sig.
Syndens dynamik uppstår genom att -
vi i verkligheten är skapade till Guds avbild -
fast vi inte skulle medge det. Vi kommer inte undan skulden -
utan den når oss alltid.
I någon stilla stund når skuldbördan oss -
och blir till en rivande hämnare -
som river i själen så att man inte står ut med det.
Senast talade vi om att -
vi inte heller kommer undan att vi är skapade till Guds avbild -
och att människan i sitt innersta vet -
att när man träffar andra så är de också en Guds avbild -
och borde bemötas som Guds avbild.
Om vi inte gör det -
uppstår syndproblemet och vi vet att vi handlat fel.
Vi kan inte medge någotdera -
för om vi gjorde det bekräftar det att vi gjort fel.
Vi kan inte medge felet för då är vi inte goda människor -
utan har begått ett brott och är liksom ...
Vad är lösningen till detta?
Om jag tänker på mitt eget liv har jag begått stora synder -
och jag minns den stora ångesten när jag plötsligt -
medgav att jag syndat -
och inget hade att försvara mig med.
Jag är skyldig och har förstört för mig viktiga människors liv.
Ångesten är hemsk men om vi går igenom den med Kristi förlåtelse -
blir vi fria.
Ångesten känns så obegriplig att skallen kunde spricka.
Därför kan vi inte heller förneka -
Kristi försoningsdöd -
för om vi gör det har vi ingen lösning till syndproblemet.
Det lyckas inte för det är svårt -
att böja sig inför verkligheten att vi är onda människor.
Jag kan medge att jag misslyckats och gjort fel -
i synnerhet om jag bortförklararr det -
med att andra gjort si och så och mitt öde är nu bara sådant.
Men om jag medger att det inte är så utan jag själv gjorde det -
och handlade orätt...
Människan gör nästan vad som helst för att undvika -
att bekänna sin synd.
Men när vi vänder oss till Kristi nåd blir vi fria.
Jag tror inte att det finns något annat sätt -
som kulturen skulle kunna repa sig från stora brott -
än med Kristi blodsoffer, för det ger en äkta frid med Gud.
I grund och botten vet vi att vi är på väg -
till den yttersta domen för det är skrivet i våra hjärtan.
Där behöver vi något med vars hjälp vi kan bli benådade.
Det är Kristi verk.
Samvetets dynamik ...
Utan en diskussion om Kristi nåd -
skulle kulturen ledas allt djupare in i det onda.
De ledande filosoferna säger -
att när man ger rätt att döda barnet i livmodern -
och när man begriper att man dödar barn i livmodern -
i samma ålder som prematura barn -
förstår man att det är samma barn i och utanför livmodern.
Filosoferna försvarar det med att -
med denna logik kan man döda ett nyfött barn -
utom om man medger att det är fel att döda barnet i livmodern.
Det kan man inte medge för då måste -
vår historia jämställas med nazisternas.
Mycket står alltså på spel beroende på om vi tror eller inte tror -
på skapelsen, syndafallet och Kristi försoningsverk.
Förutom Kristi försoningsverk skriver du också om andra saker -
och din fru, Mia Puolimatka, har också skrivit om andra saker -
som följer av att Kristus är Guds Son, -
lidande och sargad, -
men det oaktat har Han ett oerhört värde för Han är Guds Son och Gud.
Detta leder till att hur sargad människan än är -
förlorar hon inte sitt människovärde.
Historieforskarna fäster uppmärksamheten på att -
den medlidandets kultur du beskrev -
inte fanns i antikens Grekland.
Vår kultur anser sig vara en fortsättning på antikens Grekland.
Men på ett område är vi inte det och det är medlidandets kultur.
Medlidandets ideal har vi fått genom den barmhärtige samariten.
Särskilt med tanke på att Kristus var den barmhärtige samariten -
som offrade Sig för syndare.
Den barmhärtige samaritens förbarmande -
betyder att man förbarmas sig över -
en människa man inte har någon relation till -
och som sålunda inte är förtjänt av nåd.
Denna slags medlidandets kultur -
och det jag i boken går igenom är det hur ...
Till exempel vattenkvarnen, -
var uppfunnen redan före Kristi födelse, -
och användes för att mala säd.
Men den togs inte i storskaligt bruk i hinduisk och islamisk kultur.
Varför?
För att enligt den hinduiska karmans lag -
har de av lägre kast och de kastlösa -
på grund av brott i sitt tidigare liv blivit födda -
till tjänarkastet eller som kastlösa -
och då vore att underlätta deras liv en björntjänst -
för genom att vara andras slavar gottgör de sitt tidigare brott.
Därför är de inte motiverade att satsa på -
att utveckla en teknologi för att underlätta de fattigas slit.
Samma gäller i islam som förslavade icke-muslimer.
Det var inte motiverat att underlätta deras liv -
för meningen var ju att de skulle sluta trotsa Allah -
och man försvårade deras liv för att de skulle vända om till islam.
Men först läran om Kristi förlåtelse och nåd -
skapade en medlidandets kultur så att man i Europa började utveckla
teknologi för att underlätta de fattigas slit.
Det är en form av hur medlidandets kultur verkade men -
nu har man har övergivit Kristi -
medlidande attityd men kvarhållit tron på teknologin -
som nu används för att hitta de barn som kan dödas i livmodern.
Genast när man förlorar det ...
I Kristi offer ligger en väldig kraft men när grunden försvinner -
återgår människan till att vara hjärtlös.
Jag tänker att med hjälp av denna bok kunde var och en -
tänka på hur det man tror på och håller för sant -
i praktiken inverkar på ens liv och inställning till den nästas -
lidande, sjukdomar och allt annat.
Man kan se vad som händer när man överger den kristna tron -
och de centrala sanningarna.
Men en del säger att -
nu talar vi som om alla som förnekar den kristna tron -
skulle vara onda människor.
Som om alla som förnekar grundsanningarna -
genast skulle börja handla på de sätt som vi talat om.
Men nu är det inte fråga om vad någon individ gör -
för människan kan vara inkonsekvent i sin åsikt.
Det är fråga om vad man med denna uppfattning kan motivera.
Om människan är född av en slump utan Skaparen -
och det inte finns någon synd -
eller något orätt man en gång står inför sista domen för -
vad leder det i praktiken till?
Det är fråga om uppfattningen -
och inte vad en individ i något fall gör -
för alla i västerländerna lever i den kristna kulturens skugga -
i alla fall ännu, i den vi hade -
och på basen av den kan man handla som om kristna tron vore sann -
fast man själv inte längre tror. Kan detta stämma?
Ja, och jag anser det viktigt ...
Om vi tänker t.e.x. på John Newton som var slavhandlare -
och skrev sången "Oändlig nåd mig Herren gav" -
där idén är ...
Han var ju en ond människa -
och Jesus sade att Han inte kommit för rättfärdiga utan för syndare.
Han har inte kommit för att kalla goda människor.
Många icke-kristna kan vara bättre människor än kristna -
men poängen ligger närmast i att ingen är perfekt.
Vi har ett samvete och när vi syndar, om vi då inte har förlåtelse
leder dynamiken oss och samhället längre -
in i synd. Låt oss ta äktenskapslagen -
så motiveras den ju med jämställdhet och människorätt -
och att vi ska känna medlidande.
Men med vem ska vi känna medlidande?
Nu ska vi känna medlidande med vuxna och glömma barnen.
Låt oss tänka lite på att vi har utvecklat en teknologi -
med vars hjälp barn kan produceras -
mer eller mindre konstgjort.
Idén med könsneutralt äktenskap är att par av samma kön -
är strukturellt jämställda med äktenskap mellan man och kvinna.
FN:s människorättsdeklaration innehåller att äktenskapet -
också ger rätten till barn.
Par av samma kön kan få barn -
bara på ett sätt där barnet blir genetiskt fader- eller moderlöst.
Detta är termen som används: "genetiskt föräldralös".
Det vill säga de vet inte vem är föräldern är.
Möjligen vet de det men de har blivit avskilda från -
fadern eller modern.
Om det är ett manligt par använder de en hyrd livmoder -
och ofta används en kvinnas äggcell -
som planteras i en annan kvinnas livmoder -
för då blir det svårare för surrogatmodern -
att kräva rätt till barnet.
Det har förekommit fall att modern har blivit fäst vid barnet -
genom symbiosen som uppstår mellan moder och barn.
När en hyrd livmoder används avskiljs barnet från modern -
och barnet blir genetiskt föräldralöst.
Det gäller också när heteropar skaffar barn på samma sätt.
Logiken är att vuxna är sköra -
och har ett behov av närhet och rätt att uttrycka sin identitet -
men barnen har inte ens rätt att -
ha kontakt med sina biologiska föräldrar.
Av dem kan man ta bort den biologiska identitetsgrunden -
för att vuxna fritt ska få uttrycka det de känner som sin identitet.
Här förtrycks de svagare -
med hjälp av den medlidande kulturens slagord.
När den genetiskt föräldralösa blir vuxen -
kan han/hon fråga sin mor vad hon gjorde med fadern.
Ja, men de behöver inte bli vuxna utan till exempel visar -
psykiatriska undersökningar att redan 5-åringar börjar fråga -
av sina mödrar. Mödrarna har trott att -
när barnet inte vet något om fadern saknar det inte honom.
Barn saknar sina fäder.
Barnet frågar efter sin far fast det aldrig hört om honom.
"Vad vet du om pappa? Älskar han mig inte? Varför lämnade han mig?
Har du foton av honom ? Har han någonsin skrivit?"
Ett barn hade sagt: -
"Mamma, du vet att -
jag inte kan vara ett barn om jag inte har en pappa."
För dem är det ett existentiellt problem -
men i dagens medlidandets kultur ska man ha medlidande med vuxna -
och låta barnen klara sig själv.
Det vill säga att dessa genetiskt föräldralösa -
som man avsiktligt och med samhällets godkännande -
tar ifrån sina biologiska föräldrar, får betala priset -
för att dessa vuxna ska få förverkliga sin livsstil.
Ja. Narel Gretsch som är en genetiskt föräldralös -
säger att det är hemskt att alltid fråga sig vem han är -
för att han inte känner sin far.
Han säger att vuxna -
som på detta sätt uppfyller sin längtan efter barn -
överför längtan till sitt barn.
De känner att de är en del i ett vetenskapligt experiment -
och behandlas som försöksdjur.
Detta görs jämställdhetens och rättvisans namn -
men är ytterst orättvist mot barnet.
Det sker nu när vi lever i en sekulär kultur -
där man tror på sin egen godhet.
Slagord om jämställt medlidande blir till slut det motsatta.
Om ni vill bekanta er djupare med dessa saker -
uppmanar jag er uppriktigt att skaffa Tapios bok (på finska), -
"Jälkikristillisen mailman kauhut", -
så ni vet vart vi oundvikligt är på väg -
om vi inte vänder oss till Gud -
och återvänder till kristendomens grund för människovärdet -
och den kristna läran om människans ondska -
och om lösningen som är Kristi försoningsverk.
Tack, Tapio Puolimatka, för att du var med och att du skrivit -
denna modiga bok. - Tack
Tack, bästa tittare -
låt oss komma ihåg att alla vi möter är skapade av Gud -
och fastän de avfallit har Kristus dött för allas skull -
och betalat det yttersta priset.
Ha en välsignad vecka. Vi ses igen i Café Bibeln.
Stöd programmet! I Finland ring 0600 10077 Samtalet kostar ca. 10 e.
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
Swisha din gåva till 123 677 9300
Tack för ditt stöd till att programmen fortsätter!
Var välsignad.
Redaktör: Leif Nummela
Översättning: Carl Westermarck Himlen TV7