PIIBLIKOHVIK
Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna on mul huvitav ja tuttav külaline.
Tere tulemast, Nina Åström. - Aitäh.
Lisaks kõigele muule oled muusik, õpetaja, pereema.
Kas sa juba vanaema ka oled? - Ei ole veel.
Oled viimastel aastatel väga palju reisinud.
Nii ka tänavu.
Oled muuhulgas mitmeid kordi Ukrainas käinud.
Loeme peamiselt halbu sõjauudiseid.
Näeme pilte auklikuks tulistatud majadest
ja leinavatest inimestest. See on üks reaalsus.
Millise mulje on Ukraina sulle jätnud,
kui seal kristlasi külastanud ja muidu viibinud oled?
Donetsk ja teised linnad on vägagi tuttavad kohad.
On hoopis midagi muud,
kui sa kohalikke inimesi tunned.
Sa mõtled sealsetele tuttavatele, kui telerist uudiseid vaatad.
Uudised on üks asi,
sest alati kajastatakse raskeid ja kohutavaid asju.
Ma ei püüa toimuvat alatähtsustada,
kuid pärast seda, kui oleme seal nii mitu aastat käinud
ja ka nüüdses uues olukorras,
on kristlased väga aktiivsed. Ehk veelgi aktiivsemad kui varem.
Kristlased on üksteist leidnud. Väga palju palvetatakse koos.
Käimas on suured vaimsed otsingud.
Ukrainas kestab ärkamine tegelikult juba pikka aega
väga mitmel ühiskonna tasandil.
Kohtun igasuguste gruppidega,
kuid kõige rohkem ehk vangide ja endiste narkomaanidega.
Avatus on kestnud juba kaua aega ja nüüd on see veelgi kasvanud.
Inimesed otsivad tõeliselt Jeesust.
Ja usklikud vastavad sellele.
Üks Kiievi kogudus, kus ma töötan, tegutseb kogu riigis.
Neil on suur vanglatöö
ja narkomaanide rehabilitatsioonikeskusi.
Nad on väga aktiivsed ka riigi idaosas ja aitavad.
Sel asjal on kaks poolt.
Mis on sinu roll, kui Ukrainasse lähed?
See on kahtlemata evangelisti ja muusiku roll.
Kuid mõnedes kohtades olen ka artist,
kes on käinud Eurovisioonil. See on palju uksi avanud.
Mida rohkem seal käin,
seda rohkem näen,
et sekulaarne meedia annab väga positiivset vastukaja.
Nad löövad aktiivselt kaasa ning on väga avatud
meie tegevusele ja sõnumile vanglais ja rehabilitatsioonikeskustes.
Näen seda tervikliku mõjuna.
Avaldame mõju vanglais oma kontsertide ja evangeeliumiga,
samuti rehabilitatsioonikeskustes ja külastame ka kogudusi.
Teeme inimestega tööd.
Mõju eksisteerib kogu aeg, mitte üksnes laval olles.
Inimesed on pidevalt koos ja eksisteerib koosmõju.
Näen, et võimud ja kõik
näitavad suurt poolehoidu.
Kas sul on täielik vabadus kuulutada, kui näiteks vanglasse lähed?
Ei mingeid piiranguid? - Jah. Ei mingeid piiranguid.
Räägime veidi vanglatööst. Tegid seda aastaid Venemaal.
See on üks sinu peamisi sihtgruppe,
kelleni sa jõuda tahad.
Kas on midagi erilist,
mida peaks meeles pidama,
kui vanglasse kuulutama minna?
Välja arvatud see halb nali: Tore, et teid siin nii palju on!
Mõnes mõttes pole selles midagi erilist.
Seda tulebki meeles pidada, et inimesed on ikka ühesugused.
Minu maailmas on see küll nii.
Me oleme lihtsalt meie ise.
Võin vestelda vangiga samamoodi nagu sinuga.
See ei muutu kuidagi. Ka programm ei muutu
ega seegi, kuidas ma seal räägin.
Veel enam ehk peab meeles pidama,
et seal ei tasu kunagi hakata kedagi teist mängima.
Seal osatakse üsna kiiresti skännida, kes või mis sa oled.
Sa võid neist väga erinev olla. Ma ei ole mingi karm tädi.
See on kohe näha.
Mul pole tätoveeringuid ja ma pole 20 aastat vangis istunud.
Teised on sellised, kuid mina olen nagu olen
ja see töötabki just seetõttu.
Seda tuleb meeles pidada. Ja see kehtib igal pool.
Austus inimeste vastu,
mitte selle vastu, mis nad teinud on.
Peaksime suutma neid Jumala silmade läbi näha.
Meis kõigis on Jumala kuju.
Midagi muud erilist selle juures pole.
Hea tähelepanek: näha neid nii nagu Jumal näeb.
Igas riigis on koguduse ja ümbritseva ühiskonna vahel mingisugune suhe.
Ukrainas käib sõda,
kuid ütlesid, et kristlased on väga aktiivsed.
Mida võiksid soomlased õppida Ukraina kristlikult koguduselt?
Meie siin ehk kardame mingit sõda,
kuid seal on võõrväed vahel juba riigi piirideski.
Õpin pidevalt sealsetelt sõpradelt ja kolleegidelt.
Kui küsin, kuidas läheb, ei kuule mingit hädaldamist.
See võib ehk olla nii,
et me kõik, mitte üksnes soomlased, sobime väljendiga:
küll pakane põrsa koju ajab.
Mõtleme, et saame omas jõus ja olemasolevaga hakkama.
Kristlasedki mõtlevad nii.
Meil on seda ja teist ja meie omad süsteemid jms.
Püüan seda kirjeldada ühe näitega.
Tegin kord oma kodu lähedal teel
kiires tempos kepikõndi.
Käisin kiirelt mööda teeäärt ja nägin eemalt kedagi teist,
kes paistis ka kepikõndi tegevat.
Kui ta lähemale jõudis,
nägin, et tal olid käes hoopis ....
Mis nende nimi nüüd ongi, kui sa ei saa korralikult kõndida?
Mina ka ei mäleta. Kargud!
Just kargud. Ta liikus nendega väga aeglaselt.
Aga see oli ainus viis, kuidas ta käia sai.
Mul hakkas häbi, kui oma mõtlemisest aru sain.
Mõtleme Jeesusest samamoodi.
Kasutame Teda kõnnikeppidena,
et veidi kiiremini edasi saada,
aga muidu saame omal jõul ju väga hästi hakkama.
Aga see, kes Jeesus tõeliselt on ja milline on Tema elu,
on pigem just meie kargud, ilma milleta me üldse liikuda ei saa.
Ilma nendeta ei tuleks midagi välja. See ongi nii, ka siin Soomes.
Ilma Temata ei tule midagi välja. Me vaid arvame, et tuleb.
Sellepärast me nii hukas olemegi.
Jeesusele lootmine kõiges
nõuab silmi, mis näeksid reaalsust nii nagu Tema näeb.
Kas on üldse võimalik mõista Jeesuse sügavat tähendust,
kui me ei taju, et Ta on Looja,
kes on andnud mulle kogu elu.
Ma ei hinga hommikul mitte üksnes Tema loata,
vaid ilma et Ta aktiivselt tegutseks. Ta hoiab meid alal.
Täpselt. Me ei hinga ilma Temata. Mõtlesin täpselt samamoodi.
Iga minu hingetõmme sõltub Tema armust.
Ma ei tõuse ega kõnni siit minema, kui Tema arm mind alal ei hoia.
Kui see meil kuskil ajusopis pidevalt meeles mõlguks,
et pole midagi head, mis ei tuleks Temalt,
ja ma sõltun täielikult Temast!
Kas sul on sarnane kogemus nagu minul on olnud Venemaal?
Kui evangeeliumi kuulutada ja Jeesuse armastusest rääkida,
näen väga tihti teistsugust vastuvõttu kui siin.
Seal on rohkesti inimesi, kel on pisar silmis.
Sõnum armastavast Jumalast ...
Üks tütarlaps ütles seda kord hästi, endal pisarad voolamas,
et ta ei suuda mõista, kuidas Jeesus saab niimoodi armastada?
Kas meie laiuskraadidel,
näiteks Venemaal ja Ukrainas,
on karm tegelikkus
või legalistlik religioossus viinud selleni,
et sõnum Jeesuse armastusest omab eriti jõulist mõju?
Teatud maades on legalism justkui religiooniks olnud.
Ja armastusest rääkimine viib siis selleni,
et süda avaneb.
Hämmastusin väga,
kui esimesi kordi Venemaal olin
ning Jeesusest ja päästest rääkima hakkasin.
Pidin pikali kukkuma, kui mõistsin, et nad tõesti kuulasid
ja selle vastu võtsid.
See tundus sama lihtne nagu seletada, kuidas autot pesta.
Oleksin võinud ükskõik, mida seletada.
Nad võtsid seda tõena. Mõtlesin, et oodake.
Kas te ei peaks hoopis mornid olema nagu Soomes?
Meil on see veidi nagu hane selga vesi.
Ma ei tea, kas asi on selles, et oleme sellest küllastunud.
See ei saa nii olla,
sest sõnumiga Jumala armastusest meid küll küllastatud pole.
Ehk millegagi, mida me kristluseks peame.
Arvame, et küll me juba teame seda.
See on see ja seda ei tohi siin enam rääkida.
Veel üks küsimus Ukraina kohta, enne kui teistest maadest räägime.
Kui tulevikule mõelda,
kas kristlased on lootusrikkad ja põnevil,
või kardavad nad sõja levimist?
Ütleksin, et ...
Toetun vastuses muidugi neile, kellega enim koostööd teen,
kuid lootusrikkusel on kindlasti siiski rohkem kaalu.
Minagi olen sellest kuidagi nakatunud.
Kui esmakordselt sellest olukorrast kuulsin,
meenus mulle Vanast Testamendist kirjakoht,
mida ma täpselt ei mäleta, aga umbes selline:
Kogu maailma kuningad kavandavad igasugu asju,
aga Issand teeb lõplikud otsused.
On suurepärane teada,
et kontrollpuldis istub suveräänne Jumal
ja määrab asjade rütmi.
Meie asi on tööd teha ja armastada.
Suveräänse Jumala erilist juhtimist kogesid sa Nepaalis.
Räägi sellest. Mis eriline juhtimine selle ajastusega oli?
Viimati käisime seal
2014. a detsembris.
Kogusime materjali, esinesin, käisime vanglates jms.
Peamiselt filmisime materjali FIDA-le
nende tulevase Nepaali-kampaania jaoks.
See oli planeeritud tänavust aastat silmas pidades
ja nende vajadusi arvestades.
FIDA on nelipühilaste suurim
arenguabitööd tegev ülemaailmne organisatsioon.
See on arenguabi-, kuid selgelt ka misjoniorganisatsioon.
Filmisime ja tegime muusikavideoid.
Märtsikuuks olid kokku lepitud
rahakogumiskontserdid.
Aprilli alguses toimus Kathmandus maavärin.
Mul on seal sõpru. Sain nendega samal päeval ühendust.
Oli samasugune tunne.
Näed telerist pilti maavärinast ja vestled samal ajal sealse sõbraga.
Nad rääkisid, mis tunne neil seal on.
See on hoopis teine asi. Saad selle eest palvetada,
kui tead, et neil on seal palju tööd ja nad tahavad aidata.
Keegi minu tuttavatest ei hukkunud.
Neil on seejärel palju tegemist olnud.
Pärast maavärinat
muutus vahendite kogumise siht.
Kogusime abiraha maavärinaohvreile,
et koolid saaksid taastatud.
Ja kõigeks muuks vajalikuks, et inimesed ei sureks.
Seal käib nüüd ülesehitustöö.
Kui me poleks seal varem käinud ja oma plaane teinud,
oleks kõigi nende materjalide valmimine võtnud kuu aega.
Samuti olid meil kontserdid kokku lepitud.
Nüüd saime koheselt reageerida.
Saime sinna kohe tähelepanu ja raha suunata.
Kõik oli valmis.
See oli toimunu valguses väga hea.
Kuidas on lood Nepaali kristlastega?
Rääkisid, kui innukad on Ukraina kristlased.
Kuidas Nepaalis lood on?
See on ehk veidi raskem.
Nepaali olukorrast on raske rääkida,
kuna neil pole ikka veel põhiseadust.
Kogu olukord on ikka veel õhus.
Põhimõtteliselt on tegemist sekulaarse riigiga,
mis on väga hea,
sest kõik saavad rahus tegutseda.
Nepaalis on samamoodi palju ärkamist.
Ja seal töötab mitmeid erinevaid teenistusi.
Need, keda mina tunnen,
istutavad perifeeriakülades kiires tempos kogudusi
ja töötajad käivad suure vaevaga tundmatutes kohtades.
Kus sa Nepaalis kontserte annad?
Kas koolides, vanglates või kus?
Nepaalis on neid väga erinevates kohtades.
Nepaalis olen käinud ainult ühes naistevanglas riigi lõunaosas.
Oleme olnud koolides, kontserdisaalides jne.
Kas lisaks kristlastele tuleb kuulama ka mittekristlasi?
Tuleb. Ja rahvas tuleb usule.
Seal ikka juhtub ühtteist.
Kristlased tulevad kuulama ja tuleb ka teisi.
Kristlaste altruistlik elustiil, kuulutamine
ja Jeesuse nimi on väga jõulised.
Altruistlik eluviis, armastamine
ja teise kõrval käimine on seal väga kõnekad.
Nepaalis on kastisüsteem.
Viimati käisime Lõuna-Nepaalis ühes kastiväliste külas.
Nad on teiste silmis kõige madalam klass
ja nendegi seas ehk daliitide seas on veel omad grupid.
Näiteks rotitapjad ja rotisööjad, kes on madalaimast madalaimad.
Käisime nende külas.
Kuidas see argielus välja näeb?
Neid ei tohi puudutada. Sa rüvetud, kui neid puudutad.
Ja sina lähed sinna neid kallistama!
Just! Kallistasin üht last veelgi kõvemini, kui seal filmisime.
Mingi süsteemi järgi ei tohtivat teda puudutada.
Ja mina otsustan. Võiksin öelda, et tema ei tohi mind puudutada,
kuid asi on just vastupidi.
Kaks Jumala näo järgi loodud inimest
ja kes ütleb, kumba neist puudutada ei tohi.
Inimväärikus on seal väga kõnekas.
Millest see lähtub? Sellest, et meid on loodud Jumala näo järgi.
Jeesus on maksnud meie eest kõrge hinna. See on väga hinnaline.
See on väga huvitav.
Sest tihti peame sihtkohariikides kohaliku kultuuri tingimusi järgima.
Tead ilmselt väga hästi, et sellega tuleb arvestada.
Kuid vahel, nagu selgi puhul, tuleb kohalikku kommet rikkuda,
et näidata, mida Jumal asjast arvab.
See on tõsi. Tuleb Püha Vaimu kuulata.
Tajud, millal midagi tuleb teha.
Minu meelest on see üldreegel,
et armastusele ja sõbralikkusele ei saa vastu panna.
See oleks sama, mis rääkida käitumisreeglitest
mõnel uhkel pidusöögil, kus tuleb kombeid järgida.
Isegi kui sa reeglitest midagi ei tea, aga oled sõbralik ja tähelepanelik,
teeb see relvituks.
Armastusele on vastupandamatu.
Kui käid Ukrainas, Nepaalis ja mujal,
kas saad kuulutada sama sõnumit ja laulda samu laule,
või pead programmi kohandama?
Kas igas riigis on mõni eripära, mistõttu tuleb mõni laul ära jätta?
Ei ole selliseid erinevusi. Või ehk ongi, aga ma ei taju neid.
Püüan keeleasju uurida.
Kui inglise keelt hästi teatakse, võib palju inglise keeles suhelda.
Aga venekeelses keskkonnas, endistes liiduvabariikides,
püüan laulda ikkagi vene keeles, mida ma ei oska.
Arvestan selliste asjadega.
Võin teha muudatusi ka sõltuvalt inimeste vanusest.
Mingeid muid kultuurierinevusi ma nagu tähele ei pane.
Mõned kohad
on küllastunud kristlikust kultuurist.
Seal peab ehk mõnest teemast teisiti rääkima, et mõte kohale jõuaks.
Kui aga ei teata, kes Jeesus on,
tuleb Teda teisiti esitleda.
Olen selline lihtne hing
ja esitlen Jeesust alati nii nagu keegi ei teakski, kes Ta on.
Arvan, et Soomeski ei teata Teda.
Kui teataks, siis ju järgitaks innukalt.
Arvame, et tunneme Teda, aga siis tuleb teema uuesti avada
ning puust ette ja punaseks teha.
Sama kehtib kõigis kohtades.
Kas pole imeline kogemus, et see kõigis maades kehtib?
Et mitte üksnes kuskil väikeses Pohjonmaa külas
pole Jeesus võimas nimi, vaid Ta on seda ka Ukrainas,
Indias, Hiinas, Ameerikas ja Nepaalis.
See ongi imeline.
Kõik, mida kultuurierinevuste kohta õpin,
käib minuga kaasas ja püüan seda järgida.
Üks hea näide oli Kathmandus,
kus õpetasin kristlikke muusikuid ja lauljaid.
Olen seda mujalgi teinud,
aga kui seda esimest korda Nepaalis tegin, siis mõtlesin,
kas olen liiga suure tüki hammustanud
ja arvanud, et kõik läheb sama hästi kui igalpool mujal.
Mis siis, kui me ei mõista üksteist?
Mis siis, kui neid huvitavad hoopis teised teemad?
Ma ei anna loenguid, vaid räägin isiklikul tasandil
ja inimesed saavad küsida.
Kuid mõistsin üsna pea, et neil on samad probleemid.
See lihtsalt on nii, kui oled nõus seda nägema.
Inimene on samasugune, Jumal on sama.
Meie patuloomus on sama ja Jeesus on sama.
Suurepärane. Meie saateaeg on otsas.
Aitäh saates osalemast!
Kuhu sa järgmiseks lähed? - Ukrainasse.
Õnnistust ja tervisi Soome kristlastelt!
Kaitset sinu töö üle! - Aitäh.
Aitäh, head vaatajad!
Võime palvetada Nina eest.
On sul mingi koduleht, kust infot saab?
On küll.
ninaastrom.com
Uurige seda. Palvetage tema eest
ja saate tähtsas töös kaasa lüüa.
Tähtis oled sinagi!
Pea meeles, et Jeesuse nimi on ka sinu nimi.
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Tõlge: Monika Jaaguri