Välkommen till Café Bibeln.
I dag djupdyker vi i ett ämne som verkligen är svårt -
om man inte får hjälp. Men det finns hjälp att få.
Vi ska tala om bitterhet. Hur man kan fastna i den och -
hur man kan frigöra sig från den.
Min gäst är Salme Blomster. Välkommen!
- Tack. - Du är terapeut och författare.
En av dina böcker heter "Luota, luovu ja lennä" (Lita, släpp och flyg).
Titeln antyder att människan kan bli fri.
Du tar upp olika saker vi kan fastna i.
En av dessa är bitterhet.
Bitterhet kan ha många orsaker. Någon kan ha sårat dig.
Det känns bittert och gnager ditt sinne.
En svårighet i frigörelsen är ofta att förlåtelsen missförstås.
Hur skulle du beskriva själva essensen i förlåtelsen?
Människor tror ofta att förlåtelse är detsamma som godkännande.
Eller att genom att inte förlåta har jag makt över den andre.
"Han kan få kräla i sina skuldkänslor."
Missuppfattningarna finns för att man inte insett att -
förlåtelsen befriar den som förlåter. Den skyldige befrias inte.
Den skyldige befrias inte heller inför Gud.
Alla är vi skyldiga inför Honom tills vi ångrar våra synder.
Förlåtelse betyder alltså inte: "Det gör inget. Allt är glömt och -
nu är vi vänner." Skadan kan vara så stor att det inte går.
Det betyder alltså inte att man godkänner saken.
Om jag verkligen "grillar" någon i hans skuldkänslor leder det -
bara till att jag själv blir bränd, eller hur?
Så är det. När jag inte förlåter vältrar jag mig i känslor och -
blir inte fri från tankarna. De fördjupas om de inte bearbetas.
Det leder slutligen till... Jag tänker på psalmen -
där någon "i bädden försmäktar och förtvinar".
Det värker in i märgen när man vältrar sig i synderna.
Det blir en självgående ond cirkel av bitterhet som -
till slut kan göra en sjuk.
Men om någon har sårat...
Vi har tidigare talat om hur man förlåter men ibland är -
ingen person inblandad i det som hänt.
Det har bara hänt något i livet.
Eller jag upplever att livet inte har behandlat mig rättvist.
Var kan jag då börja?
Jag minns ett slags uppvaknande i min ungdom.
Jag funderade över det förflutna, alla svårigheter och -
varför det inte blev si eller så.
Då slog jag upp i Bibeln (Jes 49:15): "Kan då en mor glömma sitt barn, -
så att hon inte förbarmar sig över sin livsfrukt?
Och även om hon kunde ...skall jag inte glömma dig."
Jag tänkte att om det är sant -
har Gud kallat mig att leva trots att somliga inte ville det.
Gud har gett mig en uppgift och vissa egenskaper...
Är jag bitter över det accepterar jag ju inte Guds verk.
Istället för att fokusera på det jag saknade, började jag utforska -
om Gud gett mig en livsmening som jag ännu inte upptäckt.
Jag började fokusera på Honom istället för på omständigheterna.
Vad skulle det kunna vara, liksom? Då började allt förändras.
Inte omständigheterna men mitt sätt att tänka kring dem.
Är i själva verket den stora hemligheten -
när vi talar om bitterhet respektive tillfredsställelse, -
kanske kan vi rent av säga en typ av lycka.
Är en av nycklarna att jag accepterar det jag -
inte kan förändra. Det som liksom givits mig.
Det är en utgångspunkt som man inte kan förändra.
Det finns också sådant man kan förändra och göra något åt.
- Ja det är precis som i Teresas bön: Vi gör vad vi förmår.
Insikten att vad vi inte kan göra något åt...
Vissa saker som svåra sjukdomar, var vi är födda, -
förlust av jobb, förlust av barn, incest eller -
andra riktigt svåra situationer kan vara sådant som man inte rår för.
Vad betyder de då?
Jag vill först av allt stryka den förhastade slutsatsen att -
du måste ha syndat. Jag fick frågan när jag -
fått cancer: "Har du nu verkligen ångrat alla synder?"
Det är den första frågan. Helt OK. Är det en följd av synd?
Om jag dricker och får leverskador så är det ju en följd.
Men så är det ju inte alltid. Annat som hjälpt mig och som jag -
även ofta fått till mig genom Bibeln och i bönen, -
är att man kan vara till för att förhärliga Guds namn.
Det finns också sådant som är till för att uppfostra oss.
Som Paulus säger: den yttre människan kan lida men -
meningen är att den inre ska stärkas och börja förstå att -
mitt liv är inte beroende av vad som händer omkring mig, -
utan av hur jag hänger fast vid Kristus och hur jag -
tar mig igenom mörkret genom att vara i Honom som är -
all tro och allt hopp. Då erfar man det man tidigare sökte efter.
Lite som Job som först hört något men när han väl sett, litade på -
att oavsett hur djupt han sjönk skulle han bli upplyft.
"Jag vet inte när det ska ske så jag väntar bittert: 'Gör något nu då!'"
Istället kan jag fråga: "Vad kan jag lära mig av detta?"
Det är inte lika för alla men jag upplever att -
när det är riktigt svårt dras jag närmare Jesus.
Då kan man ju säga att resultatet är gott!
Och så bör det vara. Vi borde alltid bottna i Kristus.
En gång fick jag förklarat för mig att Jesus är min vän.
Det slog mig att oavsett vart du går helt ensam: -
till en fest, ett nytt jobb eller går vilse i ett främmande land...
I dessa situationer... Om då en vän eller bekant dyker upp -
är det en otrolig lättnad.
En delad börda blir inte bara hälften så tung utan försvinner helt.
Å andra sidan har man ingen alls är det väldigt ensamt.
Visar inte det att med Gud blir även livssituationer som är -
mycket tunga och med smärtsamt begränsade möjligheter, -
mycket lättare att stå ut med när man förstår att Gud älskar mig -
och att det inte är Han som plågar mig?
När man börjar inse att Gud är kärlek som också omfattar -
helighet och Guds domsrätt.
Då ser man att det som räddar mig från att försjunka i bitterhet -
är att om jag inte förstår svårigheterna eller -
klarar av smärtan ensam, då kan jag ge den till Gud...-
göra Gud till min advokat och lita på att Han har domsrätt.
Han tar hand om det. Jag behöver inte oroa mig.
Känner jag mig helt ensam... Många gånger har man ingen och -
som du sade är det skönt att ha någon som delar bördan.
Man är så ensam och har ingen som företräder en men -
man har Jesus. Folk säger ofta: "Jag vill ha -
någon att prata med öga mot öga." Men man kan visst prata med Jesus.
Nyligen var jag med om något alldeles underbart.
Det var bara en dröm men... I ett svårt läge hade jag bett -
att få se Jesus, om så bara för min inre blick.
För att förstå, höra och känna i hjärtat hurdan Han verkligen är.
Då såg jag Honom i drömmen.
Han bara stod och såg på mig leende och med så stor kärlek -
så det liknar inget på jorden.
Den smälte all min oro och plåga.
Jag var nästan euforisk i ett par dagar.
Det påverkade mig så mycket. Jag tänkte på Bibeln som säger -
att vi inte längre behöver gråta eller sörja, alla tårar ska torkas.
När det är som svårast kan man göra som man gjorde förr: -
ha tillit till framtiden. Bitterheten och svårigheterna är tillfälliga -
sett i ett evighetsperspektiv.
Orkar man bara två meter till kommer man i mål.
Om en annan människas närvaro är så betydelsefull önskar man -
att alla skulle få uppleva att Guds närvaro -
är oändligt mycket större. Som du säger kan det vara -
en upplevelse som nog varje kristen har någon gång.
Även jag har upplevt Gudsnärvaron. Det förändrade mitt livsperspektiv.
En sådan upplevelse är en helt sanslös gåva.
Jag menar att vi bör såklart inte söka upplevelser men -
nu lever vi i en värld där upplevelser och sköna känslor jagas.
Ofta tappas andligheten bort i någon sorts sensualism... -
En sorts frammanande av må bra-känslor som -
inte leder till någon förändring. Jag mår bra en stund under -
lovsången eller predikan. Hemma är jag ensam och olycklig igen.
Djup förändring sker bara i Guds närvaro.
Jag tror att gudsrelationen är aldrig så bra eller djup som -
när vi är på tu man hand med Honom. Inte när den har manats fram -
på ett konstgjort sätt utan när hjärtat tystnar och lyssnar.
Jag har själv märkt när man har bekymmer -
att ju längre man orkar vara i bönen och närvaron -
utan att försöka prestera något, -
desto djupare frid får man uppleva.
Det blir en del av mitt jag. Saknas friden vet jag att jag inte -
varit närvarande inför Gud tillräckligt.
Då måste jag stilla mig en stund.
I detta kan det alltså även finnas falsk andlighet -
som inte hjälper utan förvärrar. Som när man tänker att -
Gud har en skyldighet att ordna så att det inte finns -
några begränsningar eller andra tråkigheter i mitt liv -
som jag inte kan ändra på.
Till exempel alltid göra mig frisk, förändra jobbiga situationer -
eller på något sätt ta bort personer som gör mitt liv besvärligt.
Gud är inte alltid så intresserad av att förändra situationer -
som att förändra oss så vi kan anpassa oss.
Men att Gud alltid skulle bota sjukdom eller...
Det känns inte bra när man befaller Gud eller den Helige Ande.
Jag tänker att Han är större och heligare än jag.
Sådana löften och tankar som inte får sägas högt men -
finns inom framgångsteologin: blir du inte frisk eller -
går det dåligt för dig så beror det på bristande tro.
Din begränsning skapar det. Det är struntprat och har inget -
med verkligheten att göra. Jag vet inte men...
Lögn är det i alla fall. Och när man drabbas av svår sjukdom, -
allt rasar, det gick inte bra, Mercan levererades inte -
och så vidare. Då börjar man tänka: "Oj har jag kanske gjort fel, -
bett för lite eller trott för lite?" eller något sådant.
Men det handlar ju inte om det.
Då när det sker som Bibeln säger: att judarna söker under och -
grekerna visdom men vi förkunnar den korsfäste Kristus.
Först då när man nått pudelns kärna blir den en del av ens identitet.
Då börjar man kunna hantera omständigheter istället för att -
de måste anpassas efter mig.
En bibellärdom för vår tid är att både Jesus och lärjungarna -
förmedlar tydligt men kärleksfullt i Nya Testamentet -
att varje kristen är kallad till lidande av något slag.
- Just precis. - Det är inget vi önskar men -
det är en realitet. Lida för sin egen eller andras syndighet.
Och för livets förfall. Detta är inget paradis.
Och kommer inte att bli det före Jesu återkomst.
Precis. Sedan tillkommer andra lidanden -
för den som vill vara trogen Bibelns ord.
Vi ser hur det har börjat framkalla intressanta reaktioner.
Lidande skapas genom att en kristen kan bli utfryst på jobbet.
Jag vet att det har hänt inom vården.
Även i fråga om andra saker. Kanske inte riktig förföljelse -
men sådant som: "Jaså, du är en sån insnöad typ!".
Ett förminskande, som om det vore något fel på oss.
Det rapporteras ofta om sådant. Jag som jobbar inom media -
ser otroligt mycket sådant från hela Europa.
Konkret diskriminering, förföljelse och felbehandling -
bara för att någon är kristen och har kristna värderingar.
Däri ligger förresten en stor frestelse. Vi börjar se hur -
ganska många förhandlar bort sin tro och sina värderingar och -
kompromissar för att slippa lida.
Är inställningen att man alltid ska må bra och vara framgångsrik, -
då är det väldigt frestande när det blir tal om att betala -
ett pris för Jesus, evangeliet och Bibeln.
Det varken kan eller vill man göra.
- Det är oerhört sorgligt. En mildare variant är att man -
inte vågar bekänna färg inför ett sällskap.
Man tiger. Jag anser att tystnaden är ett ställningstagande.
Nu om någonsin behöver vi kristna som vågar vifta med Guds flagga.
Det behöver inte vara... Det är intressant att de här -
mothuggen är rena rama attackerna. De är aggressiva.
Man skulle ju kunna diskutera lugnt. Det ska ju finnas tolerans -
men gäller det en troende, då upphör toleransen tvärt.
Det är en paradoxal situation.
Man bör våga tala vänligt men sanningsenligt i olika sammanhang.
Jag minns när jag deltog i en panel med terapeuter.
Någon sade att det numera finns så många "trosvetenskaper" -
och syftade på kristligheten. Han fortsatte så elakt så jag -
kunde inte låta bli att säga: -
"Ursäkta men jag tillhör gruppen som ni hånar."
Det blev förstås alldeles tyst. Det måste inte vara så tydligt -
men ibland skulle man kunna öppna munnen och säga: -
"Jag tillhör Kristi efterföljare."
Detta leder oss till en mycket speciell orsak till -
bitterhet kristna emellan, nämligen när någon "gör rätt", -
följer sitt samvete och Guds Ord men avvisas -
inte bara av icke-kristna utan anses trångsynt och överspänd -
även av andra kristna. Han blir ensam.
Vi pratar inte om någon svår och besvärlig person.
Det är något helt annat. Inte heller högfärdighet utan bara -
att jag har en övertygelse som grundar sig på Bibeln och följer den.
Men jag får inget stöd av andra kristna.
Sådant hör jag allt oftare. Även från församlingsledare.
Numera splittras tyvärr även församlingar.
Det kommer många rop på hjälp. Man har blivit så ensam att man -
tvivlar på om man orkar fortsätta. Jag har själv upplevt det -
då jag är både rättfram och redaktör och säger ofta ifrån.
Jag skriver på uppmaning av Gud.
Jag utsätts för helt vansinniga attacker på nätet och i medier.
Anonyma hot. Jag blev till och med utkastad från mitt andliga hem -
för att jag vågade kritisera en viss esoterisk lära de höll på med.
Det leder förstås till att man både önskar och ber -
när man, som jag med mitt yrke, måste uttrycka sig, -
att man måtte ha rätt så man inte missleder någon.
Jag har sagt att hör någon att min undervisning är fel -
så säg för allt i världen till så jag kan be om ursäkt och forska i saken.
Har jag kanske gått vilse? Man måste vara mycket noggrann -
innan man hävdar att något avviker från Bibeln...
Det uppfattas lätt som att man anser sig stå över andra.
- Det blir... - Ja det kommer direkt: -
"Du tror du är förmer."
Det är en balansgång. Å ena sidan bör vi vara modiga och -
hålla oss till Guds Ord även om vi blir ensamma.
Å andra sidan ska vi vara som Paulus -
som genast presenterar sitt evangelium för andra apostlar -
och frågar vad de tycker om det.
Alltså å ena sidan ödmjuk inför andra kristna: -
"Granska och hjälp mig, vi tolkar Bibeln tillsammans!"
Men så kommer tider då man måste stå upp för Guds Ord -
även om hela världen är emot en.
- Precis så är det. Själv brukar jag -
uppmana till granskning när jag undervisar eller talar.
Jag ger utrymme för frågor och ber folk prata om det.
På så sätt ser jag... Kanske är det en utopi men det vore -
underbart om vi kunde diskutera även svåra saker utan att -
slå eller avvisa varandra. Vi måste inte tillintetgöra andra -
även om vi har olika synsätt. Varför klarar vi inte det?
Vår kultur är fortfarande ganska hjälplös när det gäller detta.
Vi blir så personliga. Om vi kunde hålla oss sakliga -
och låta saken tala för sig själv.
- Tiden börjar rinna ut för oss men i förra avsnittet -
sade du något bra... Man måste återkomma till -
att oavsett hur livet behandlat mig - livet är ju ofta lika med Gud, -
som skapat livet och styrt omständigheterna jag råkat i.
Eller om andra människor gjort något mot mig, så är det -
ändå så att Gud som person älskar mig för Kristi skull.
Ja och det är så obegripligt stort.
Kan man ens ta in en bråkdel av det -
av det så ger det en inre trygghet och ro.
Man kan säga till sig själv: "Den allsmäktige, universums härskare -
som skapat alla människor, även mina fiender, älskar faktiskt mig!"
Som man talar till barn. Man talar till känslorna om de inte -
hängt med riktigt: "Ingen fara! Vi har -
en fantastisk försvarare! Han leder oss rätt om vi går vilse.
Han försvarar oss och har lovat undervisa oss och vara med oss -
till tidens ände. Det går ingen nöd på oss."
- Som i psalmen: Min själ, varför så orolig i mig? -
Jag ska åter få tacka Honom.
- Just det. - Tack Salme Blomster.
Jag rekommenderar dina böcker. Den här heter "Luotu..." -
"Luota...!" Varför säger jag alltid fel?
"Luota, luovu ja lennä" (Lita, släpp och flyg).
Den handlar om hur man kommer loss -
när man kört fast av någon anledning.
Så har vi "Musta, valkoinen häpeä" ("Den svarta vita skammen") -
Den handlar om skam. Det jag gillar med båda böckerna -
är att du skriver öppet kristet.
Du utgår från Bibeln och en djup människokännedom och -
medmänsklig klokhet. Välsignelse till ditt arbete och -
till dessa böcker. - Tack detsamma.
- Tack till er kära tittare.
Som jag sade förra gången: Detta är grunden, evangeliet.
Jesus dog för dig. Undrar du hur du kan vara säker på att Gud älskar dig?
Se inte på omständigheterna, inte hur du... inte ens dina känslor.
Se på korset. Om Han nu dog och blödde för dig, som Gud... -
Det är kärlek. Den är säker och håller för evigt.
Gud välsigne dig och vi ses igen.
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
SMS:a "HimlenTV7 100" till 72672 (så skänker du 100 kr).
Översättning: Marita Bäckvall Himlen TV7