Tere tulemast Piiblikohvikusse!
Tänases saates naaseme juurte juurde.
Naaseme kõige tuuma juurde -
kuidas sa Piiblis Jeesuse leiad?
Jeesuse, kes on Piibli kese, kuningas, süda ja kõik kõiges.
Stuudios on tuttav külaline, Pasi Turunen. Tere tulemast!
Aitäh. Tore ka teisel pool tuttavat nägu näha.
Oled teoloog ja toimetaja nagu minagi.
Tegime sinuga hiljuti
10-osalise raadiosaadete sarja
"Jeesus - ennustuste Kristus",
kus käsitleme seda, kuidas Piiblis Jeesuse leiab.
Sellest räägime ka täna.
Tuleb öelda, et juba kaua aega pole olnud
nii põnevat raadio- ja lindistusprojekti
kui see "Jeesus - ennustuste Kristus."
Saime rääkida asja tuumast, Jumala Sõnast
ja selle tekstidest leitavast Jeesusest.
Olen ikka veel "pilves".
Olen nõus. See on nii eriline teema, et see on täiesti ammendamatu.
Isegi pärast seda, kui selle sinuga lõpetasime
ja see äsja välja anti, leidsin veel ühe kirjakoha.
Tahan seda sinu ja vaatajatega jagada.
Apostlite tegude kaks viimast salmi.
"Aga Paulus jäi kaheks täisaastaks oma üürielamusse
ja võttis vastu kõiki, kes tema juurde tulid."
Kõlab nagu Paulus oli vana mees ja elas seal oma korteris.
- Elu üürikorteris on piibellik.
Nii saatis ta seal oma päevi mööda, aga mida ta tegi?
Apostlite tegude viimane salm: Ta kuulutas. Ja mida ta kuulutas?
"Jumala riiki ja õpetades tõde Issandast Jeesusest Kristusest
täiesti avalikult ja ilma takistamata."
Eriti huvitav on siin see,
et kui viimasest salmist veidi tagasi minna,
ehk kui kogu raamat lõpeb sellega, et ta kuulutas Kristust,
siis salm 23 ütleb veel praktilisemalt, mida ta tegi.
"Neile ta seletas ja tunnistas hommikust õhtuni Jumala riigist,
veendes neid Jeesuse suhtes
Moosese Seaduse ja Prohvetite põhjal."
Mida tegi Paulus oma üürikorteris oma elu viimastel aastatel?
Ta käsitles Piibli punast niiti.
Ta tõi esile Jeesust, ennustuste Kristust,
Moosesest, Prohvetitest ja kogu Vanast Testamendist.
See on nii huvitav seetõttu,
et Luukas lõpetab Apostlite teod samamoodi nagu oma evangeeliumi.
Alustasime seda õpetussarja
Luuka evangeeliumi viimasest peatükist,
kus Emmause teekäijad kohtuvad ülestõusnud Lunastajaga
ega tunne Teda ära.
Nad tundsid Ta ära siis, kui Jeesus neile Pühakirja seletas.
Luuka 24. peatükis,
salmis 25 öeldakse järgmist: "Ja tema ütles neile:
'Oh te mõistmatud ja südamelt pikaldased
uskuma seda kõike, mis prohvetid on rääkinud!
Eks Messias pidanud seda kannatama
ja oma kirkusesse minema?
Ja hakates peale Moosesest ja Prohvetitest,
seletas Jeesus neile ära kõigist kirjadest selle,
mis tema kohta käib."
Ja salmis 44, kus Jeesus hiljem uuesti jüngritele ilmub, ütleb Ta:
"Need on mu sõnad, mis ma teile rääkisin,
kui ma olin alles teiega, et kõik peab täide minema,
mis Moosese Seaduses ja Prohvetites ja Psalmides minu kohta on kirjutatud.
Siis ta avas nende mõistuse kirjadest aru saama."
Jeesus alustas seda ja näitas, kuidas Ta leitakse kõigis kirjades.
Paulus jätkab nö sama žanrit.
Luukas lõpetab oma evangeeliumi samamoodi nagu Apostlite teod.
See näitab, et Püha Vaim on tahtnud rõhutada seda fakti,
et kui loeme Pühakirja,
peame käima Jeesusega Emmause teel
ning olema Paulusega ja leidma Kristuse kõigist kirjadest.
See on väga tähtis.
Tollal, kui Piibel sündis, polnud trükimasinaid.
Polnud võimalik kasutada kursiiv- ega rasvast kirja,
ei saanud alla joonida ega teistsugust fonti kasutada.
Asju rõhutati korrates.
Luukas kordab süstemaatiliselt ja kasutab täpselt sama väljendit
Moosese ja Prohvetite kohta, kust Jeesust seletati.
- See on vihje, et see on tähtis.
See on Piibli põhimõte, millele viitavad nii Mooses kui Jeesus:
kahe või kolme tunnistaja sõna.
Seepärast esitab Luukas Apostlite tegudes kolmel korral
väikeste variatsioonidega Pauluse pöördumisloo.
Sellega rõhutatakse, et juhtus midagi tähtsat.
Seda võib laiendada.
Keegi võib öelda: Hea küll, usun Luukast.
Ta pidas seda nii tähtsaks, et rõhutas seda.
Seda ei teinud üksnes Luukas, vaid kõik kirjutajad.
See ongi Uues Testamendis huvitav. Alustame Matteusest.
Matteus alustab juba oma 1. peatüki 1. salmis.
Sa pole jõudnud Uut Testamenti veel kümmet sekunditki lugeda,
kui esitletakse, millega kogu kirjas tegemist on.
Matteuse 1:1 - "Jeesuse Kristuse,
Aabrahami poja,
Taaveti poja sugupuu."
Jeesus, kes on Taaveti poeg - siin minnakse 1000 aastat tagasi.
Aabrahami poeg - 2000 aastat tagasi.
Need isikud on ankrud
Iisraeli pühas ajaloos, kus Jumal neid juhatas.
Neile anti tõotused.
Veel huvitavam on see,
et kui mainitakse sugupuud,
siis see on sõna,
mis viib meid tagasi päris algusesse
ehk kogu loomisloo juurde, Genesise raamatusse.
Loomisloo nimi on 'genesis'.
Seal kasutatakse sama sõna, öeldes, et siin on uus algus.
1. Moosese raamatus on mitmeid sugupuude nimekirju.
Tihti korratakse seal mõtet, et ...
Otsime selle parem välja, kuna tegemist on Piibliga.
Siin öeldakse: "See on lugu taeva ja maa sündimisest,
kui need loodi." 1Mo 2:4. See on sünnilugu.
Soome 1938. a Uues Testamendis
räägib Matteuse evangeelium Jeesuse sünniraamatust.
Tänapäeval öeldakse sugupuu.
Siin on mitmeid sugupuusid. Jeesusest algab uus loomine.
Ja mida see veel tähendab? See näitab, kui sügav Piibel on.
Oleme endiselt Matteuse 1:1, Uue Testamendi esimeses salmis.
Alati kui Vanas Testamendis on mingi sünnilugu, algab midagi uut,
nagu loomiseski.
See tähendab, et siin algab midagi otsustavalt uut.
Jumal loob midagi täiesti uut Kristuses.
Ja sellest Matteus räägibki.
Jeesuses algab uus loodu, Jumala uus loomine, kuhu meid kutsutakse.
Tema tulemine oli jumalariigi eelmaitse.
Jeesus ütles, et jumalariik on lähedal. See on kohal Temas.
See pole veel hõlmanud kogu vana loodut,
kuid Temas on see liikvele läinud ja ilmsiks saanud.
Sarnaselt sinuga,
olen minagi toonud 15 aastat aktiivselt esile küsimust
Piibli õigest mõistmisest ja tõlgendamisest seminaridel
rohkem kui 150 koguduses.
Minu südamel on, ja tahan seda taas korrata,
et see on viis,
kuidas apostlid ja Jeesus ise õpetavad meid Piiblit lugema.
Otsi sealt alati Kristust.
Ära tee Piiblist mingit muud raamatut, mis õpetab midagi hoopis muud,
vaid pea meeles, et kõige tuum ja süda on Kristus.
Algkoguduse süda tuksus mõttele,
et Jeesuses on jõutud kohta, kus Jumala antud tõotused,
millest räägivad Prohvetid, ja Johannese evangeelium.
Kui tohin Piiblikohvikus Piiblit tsiteerida,
siis Johannese evangeeliumi 1. peatükis,
kui Filippus ja Naatanael 45. salmis vestlevad.
Filippus ütles Naatanaelile: "Me oleme leidnud tema,
kellest on kirjutanud Mooses Seaduses ja Prohvetid."
See polnud lihtsalt evangelisti viide: Olge kirju lugedes hoolikad.
Juudi rahvas elas aastatuhandeid ootuses.
Prohvetid uuendasid sõnumit: Tuleb kuningas, tuleb Messias,
kelle Jumal on tõotanud. Pääste on teel.
Lõpuks leidsid nad selle, kellest Pühakiri tunnistab.
Vana Testamendi raamatute tuum on Jeesus Kristus.
Koht, mille algul Luuka evangeeliumist ette lugesid,
lõpeb sõnadega:
"Ta avas nende mõistuse kirjadest aru saama."
Paljude väitel on Piiblist raske aru saada.
Ongi, kuni hakkad seda Kristusest lähtuvalt lugema
ja hakkad sealt Kristust otsima.
Tema on tervikpilt, kelle kaudu Pühakiri meile avaneb.
Tema on selgitav võti, mille kaudu laheneb müsteerium,
millega neis tekstides tegemist on.
Mingis mõttes on see olnud ka Vana Testamendi rahvale
ja Jeesuse kaasaegsetele saladus. Messias oli saladus.
Neil polnud veel võtit kõigi nende küsimuste juurde.
Nad nägid siin-seal viiteid,
kuid judaismis polnud selget arusaama Messia kohta.
Nägemused olid erinevad.
Jeesus tuli ja andis neile võtme,
mille abil nad mõistavad, millega tegemist on.
Johannese evangeeliumis öeldakse,
kus Jeesus räägib oma ihu templist,
et nad ei mõistnud seda, aga "kui ta oli üles tõusnud surnuist,
tuli ta jüngritele meelde, et ta seda oli öelnud."
Jeesus on tipukivi ja nurgakivi,
Temas liidetakse kõik kokku, ka Pühakiri saab Temas tervikuks.
See on nagu pusle kokkupanemine.
Kui ületad teatud künnise, siis mõistad,
millist pilti sa kokku paned.
Siis edeneb kõik juba kiiremini.
Kõik pusletükid on sul laual. Ühel on taevast ja teisel rohtu.
Sul on vaja kaanepilti, et tervikut näha nagu Jeesus kõik ühendab.
Nagu meie kunagi keskkoolis ühele sõbrale vembu mängisime,
kes oli fanaatiline puslefänn.
Ostsime talle keerulise pusle ja vahetasime karbil kaane ära.
Ta nägi selle kallal kurja vaeva.
Ta mõtles, et oli selles osav, aga ütles, et seda ta küll kokku ei saa.
See vemp on mulle alatiseks meelde jäänud.
Seda ka seetõttu,
et paljud kallid vennad-õed püüavad Piiblit puslena kokku panna
ning panevad tükke siia-sinna. Tükke on nii palju.
Siin on Psalme, on Õpetussõnad ja Koguja,
siis on suured ajalooraamatud.
Seda püütakse kuidagi kokku panna, et mõista, mida see kõik tähendab.
Nad takerduvad üksikutesse õpetustesse.
Aga alles Kristuses kaob meie silme eest kate
ja me näeme. Nende mõistus avanes.
Tahaksin siit üht mõtet arendada.
Kui kaas on vale, ei tea sa, mis puslega tegu on,
ja paned seda valesti kokku.
Samuti võivad paljud kristlased mõelda,
et võivad oma usuelus ühendada üksikuid kirjakohti kogemustega,
mida nad eri olukordades kohtavad.
Piibellikkus ei tähenda seda.
Piibellikkus tähendab, et sul on selge arusaam,
millega tervikuna tegemist on
ja oskad selle kaudu peegeldada ka oma kristlikku elu
tolle terviku osana, mitte üksnes seda,
kas mingi salm ütleb seda, teist või kolmandat.
Kui sa pole kõigist raamatutest Kristust leidnud,
nii et sul on punane niit käes Genesisest Ilmutuseni,
ja leiad Jeesuse nii Moosesest, Prohveteist kui Psalmidest,
ja muidugi Uuest Testamendist,
sest Vanas Testamendis olid varjud ja Uues on asja olemus,
ja need kuuluvad ühte,
siis arusaam sellest, mis minu elus on piibellik,
võib kergesti moonduda.
Selleks on vaja koondavat tuuma, milleks on Jeesus.
Nii satuvad inimesed ka kitsikusse,
kui üks ütleb, et piibellik on see ja teised pakuvad midagi muud.
Mis see siis lõpuks on? Ja pettunult loobuvad inimesed lõpuks kõigest.
Kui piiblisõna ei avane, loodavad nad isiklikule kogemusele.
Ja kogu see valu ... tahtsin öelda, et kaob,
kuigi pusle kokkupanemisvalu jääb siiski alles,
kuid õige pildi korral tead, kuhu tükid peavad minema,
kui mõistad, et Kristus on nii Vana kui ka Uue Testamendi kese.
Ta on Vanas Testamendis ennustatud, oodatud, varjuna kirjeldatud,
ning Uues Testamendis astub Ta päiksena esile ja särab.
Täpselt.
Kui raamatutega edasi minna, siis polegi siin ühtki,
kus seda teemat poleks.
See esineb seal erineval kujul,
kas otseselt ennustuste kaudu
või enamasti ka erinevate tüpoloogiliste,
või kuidas seda nüüd öelda,
erinevate eeltähenduste kaudu.
Hiljuti leidsin, et ka Paulus
kirjutab samamoodi Roomlaste, oma esimese kirja lõpus:
"Sellele aga, kes teid võib kinnitada
minu evangeeliumi ja Jeesuse Kristuse kuulutuse kohaselt,
selle saladuse ilmutuse kohaselt, millest on igavesest ajast vaikitud,
nüüd aga on tehtud avalikuks
ja prohvetite kirjade läbi igavese Jumala käsu kohaselt
kõigile rahvastele antud teada kuulekuseks usule,
ainsale, targale Jumalale - temale olgu kirkus igavesti
Jeesuse Kristuse läbi! Aamen."
Taas mainitakse pühi kirju ja nende saladust, mis on Kristus.
Sellega lõpetab Paulus oma vägeva Roomlaste kirja,
mis on algusest peale samas toonis.
Sama kirja alguses, 3. salmis,
kuulutab Paulus evangeeliumi Tema pojast:
"Evangeeliumi Tema Pojast, Jeesusest Kristusest, meie Issandast,
kes liha poolest on sündinud Taaveti soost."
Taas ühineme tõotusega Taavetist.
Kui mõelda nendele eeltähendustele, mida selles õpetussarjaski vaatleme,
mäletavad paljud lugu Joosepist.
Joosepi enda vennad müüsid ta orjaks.
Ta sattus vangi ja ülendati sealt kogu Egiptusemaa ülevaatajaks,
nii et ta oli vaarao järel võimult teine mees.
Siin on pilt kogu Jeesuse ajaloost - Tema alandamisest ja ülendamisest.
Kui mõelda Noa loole,
siis mulle on alati põnev olnud see,
et kogu tema suguvõsa pääses mitte oma õigsuse tõttu,
vaid seetõttu, et Jumal oli Noale armu andnud.
Algul leidis Noa Jumala silmis armu ja alles siis öeldakse,
et ta oli õige ja vaga oma rahvapõlve seas.
Kõigepealt tuli Jumala arm ja alles siis Noa tehtu.
Noa tõttu pääses ka tema suguvõsa.
Ühe inimese tõttu,
nagu meie pääseme ühe inimese, Kristuse kaudu,
mitte oma tegude, vaid Kristuses antud armu tõttu.
Kõik, kes Noaga ühinesid, pääsesid.
Kogu loodu. Kõik loomad läksid laeva.
Uus loodu. - Tema pärast.
Lugesin hiljuti midagi, mis näitab,
kuidas see moodus Piiblit lugeda sealt Kristust otsides,
aitab lahendada ka raskeid kohti.
Mull on olnud alati raskeks kohaks
1. Moosese 22, kus Jumal Aabrahami testib.
See pole just kõige kergem kirjakoht.
Aabrahamile tõotati poeg, kelles õnnistatakse kogu maailma.
Ta ootas kaua, enne kui selle poja sai.
Siis aga ütles Jumal: "Võta nüüd Iisak, oma ainus poeg, keda sa armastad,
ja mine Morijamaale ning ohverda ta seal põletusohvriks
ühel neist mägedest, mis ma sulle nimetan."
Nüüd küsib lugeja hämmingus, kuidas saab Jumal sellise käsu anda.
Kui mõelda, kuidas see Kristusega seotud on,
tuleb esiteks mõista, et ohverdatav poiss Iisak
pole mingi beebi, vaid ehk isegi 30-aastane.
16-30-aastane, täiskasvanuealine.
Ta oleks võinud oma vana isa peatada.
Aga ta nõustus sellega. Nad olid seal koos.
Tekst nagu rõhutaks, et nad läksid üheskoos.
Aabraham aga eeldas, et nad tulevad tagasi.
Ta ütles: "Tuleme siis tagasi."
Siis hakkab avanema, et kui seda lugeda Kristusest lähtuvalt,
siis samamoodi nagu Iisak läks -
"Aabraham võttis põletusohvri puud, pani need oma pojale Iisakile õlale",
võtab Jeesus risti ja kannab seda, kuni kokku vajub.
Ta nõustus vabatahtlikult Isa tahtega.
Samamoodi nagu täiskasvanud Iisak läks koos isaga
ning nõustus oma isa ja Taevaisa tahtega.
Sel juhul on see uskumatult tugev pilt sellest,
kuidas Kristus selle tee meie eest läbib.
Kui see lõpeb ja ingel ei lase Aabrahamil oma pojale viga teha,
on see endiselt karm, kuid on Kristusest lähtuvalt mõistetavam,
kui saame aru, et tegeliku ohvri annab Jumal.
"Vaata, see on Jumala Tall, kes võtab ära maailma patu,"
viitab Johannes sellele loole.
Nii avanevad raskedki kohad.
See on väga tähtis kirjakoht, mida õpetuses lähemalt käsitleme,
kuid see jäi mulle saadet tehes eriliselt meelde,
kuna sellega seoses avanes seegi, et Pühakirja uurides
ei otsi me teoreetilisi võrdpilte Jeesuse kohta,
vaid näeme siin tohutut Jumala Sõna lohutavat sõnumit,
et vahel on meiegi eludes raskeid asju, mis haiget teevad,
kuid nende tähendus meie elus avaneb lähtuvalt Kristusest.
Sedagi juhtumit on raske mõista, kui me ei loe Uuest Testamendist,
Johannese evangeeliumist ja Heebrealaste kirjast,
kus viidatakse otseselt sellele, kuidas Jeesus end annab,
ja see on seotud ülestõusmisega, et Aabraham Iisaki tagasi sai.
Samuti võime meie uurida omi raskeid olukordi
ja peamegi seda tegema Kristusest lähtuvalt.
Jeesuse võtmega ei avane mitte üksnes Pühakiri,
vaid kogu meie elu saab uue sisu ja tähenduse,
kui näeme, et algusest lõpuni on meie elu seletav faktor Jeesus.
Väga hea rõhuasetus.
Lähme viimasteks minutiteks Piibli lõppu,
kuna imelisel kombel ei puudu see kuskilt.
Inimesed kurdavad vahel,
et ei mõista Ilmutusraamatut kõigi selle olendite ja muuga.
Sa mõistad seda Kristuse kaudu.
Vaatame, mida öeldakse Ilmutusraamatu lõpus.
"Mina Jeesus, saadan oma ingli seda teile tunnistama
koguduste jaoks.
Mina olen Taaveti juur ja sugu, särav koidutäht."
See on täis Vana Testamendi võtmemõisteid.
Ja vaatame kõige viimast salmi.
"Issanda Jeesuse arm olgu kõikidega!"
Aamen. Piibel algab samamoodi. "Alguses ..." ja lõpeb "Aamen."
Sellise imelise sõnaga.
Paulus võtab raamatu sõnumi kokku, öeldes:
"Tema on kõige algus ja Tema on kõige Aamen."
Seekord oli selline saade.
Kui sind huvitab, hea vaataja,
siis siit võib abi saada.
Tegime Pasi Turusega 10-osalise soomekeelse sarja
"Jeesus - ennustuste Kristus".
Seda võib tellida aadressilt www.nettikirjakauppa.com
Väga lihtne meeles pidada.
Sealt saad tellida terve sarja ja seda rahulikult kuulata.
Aitäh, Pasi Turunen, saates osalemast.
Jätkame Jeesuse välja kaevamist Piiblist ka oma hingede pärast.
Aitäh, head vaatajad! Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile
900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Nii jätkub saadete tegemine
ja teisedki saavad julgustatud.
Tõlge: Monika Jaaguri