CAFÉ BIBELN
Välkomna tillbaka till Café Bibeln.
Lyssnar man på medierna utan kännedom om -
och insyn i den kristna församlingen -
kan man få den uppfattningen -
att det bara är den äldre generationen -
som tror på Guds Ord och lever enligt det.
Men det stämmer inte.
Mina två gäster utgör beviset på motsatsen.
Mikael Elmolhoda. Välkommen. - Tack.
Och Tuomo Talja. Välkommen. - Tack.
Ni arbetar bland annat med ungdomar -
och ni driver Facebookgruppen Uskovaiset Nuoret (Unga Troende).
Berätta kort om gruppen, Mikael.
Det är Finlands största nätgemenskap för unga kristna -
med 11 000 medlemmar som varje dag delar sorger och glädjeämnen, -
ja, allt som hör till ett kristet liv.
Gruppen är knuten till föreningen Uskovaiset Nuoret (Unga Troende).
Som förkortas UNC... - UN.
UN. Förlåt. Facebookgruppen Unga Troende.
Du Tuomo... Förutom att du är med i det här -
har du också hand om en ungdomsgrupp -
med 30-50 ungdomar i Kankaanpää.
Jag vill fråga er båda men vi börjar med dig.
Just denna vecka när programmet spelas in -
håller en stor fråga på att avgöras i Finland.
Frågan om den klassiska definitionen på äktenskapet ska behållas: -
att det är ett förbund mellan en man och en kvinna, båda vuxna, -
och med avsikt att gälla livet ut.
Eller ska vi skrota den gamla tolkningen av äktenskapet?
Det är bara toppen av en pågående massiv etisk revolution.
Hur möter du den frågan på gräsrotsnivå -
i ditt arbete med kristna ungdomar?
Jovisst kommer den upp. Frågan är aktuell för ungdomarna.
De kan läsa om det i medier och de får information i skolan.
Så när de kommer till församlingen har de många frågor om detta.
De har också funderingar om varför detta händer.
De vill ha svar, stöd och acceptans så att de kan -
känna sig trygga med sina frågor. Men även att Guds Helige Ande -
ska uppenbara Guds vilja i dessa frågor för dem.
Du undervisar ju med Bibeln som grund -
att äktenskapet är mellan man och kvinna och avsett att vara livslångt.
Vilken respons får du på det?
Min erfarenhet är att ungdomarna tar emot det.
Förkunnar man något i kärlek och sanning -
tas det emot även om det måste processas lite.
Men visst väcker det frågor eftersom många unga -
kommer från trasiga familjer i dag.
Nästan alla har erfarit i sin närmaste krets -
att det inte alltid går som Gud hade avsett.
Det betyder att man måste ta hänsyn till -
den själavårdande dimensionen i det. Att kunna svara och att -
synden regerar och att världen inte är sådan som Gud avsåg.
Det gäller även sexualiteten och äktenskapet.
Mikael, med 11 000 medlemmar på Facebook -
så måste det finnas många olika erfarenheter på området.
Precis som Tuomo säger. Ångest och nöd av olika slag.
När man undervisar om Guds Ord, hur bör man närma sig dessa frågor?
Det är främst två saker jag kommer att tänka på som viktiga.
En är det som Tuomo nämnde: hur man pratar -
och förstår situationer och att man framför det på rätt sätt.
I en grupp med så många medlemmar -
hittar man förstås alla tänkbara budskap.
En utmaning för oss administratörer är att styra människor -
så att de stöttar andra unga på ett konstruktivt sätt i dessa frågor.
Någon kanske har en god avsikt och vill stötta -
men har en bristande känsla för andras situation -
och vad som är konstruktivt. Då försöker vi erbjuda stöd.
En annan sak är tydlighet.
Att vi kristna måste kommunicera tydligt.
Så det inte bara blir "bla bla" för unga vill verkligen lära sig -
och hitta svaret i Guds Ord.
Så tydlig kommunikation och även att hjälpa den unge -
att ställa tydliga, relevanta frågor -
som man kan söka svar på i Guds Ord.
Jag brukar pedagogiskt flagga för -
att rätt frågor leder den unge till att hitta de rätta svaren.
Man pekar på Bibeln och säger: -
"Här finns svaret, vi letar tillsammans."
Ni betonar båda den själavårdande biten.
Men om den unge tar till sig Guds Ord på det här området -
och vill följa det, då får han eller hon gå motströms.
Lite som att trängas i dörren på väg ut när tusen andra vill in.
För trycket från medierna är massivt -
och i skolan är man kanske ensam i klassen om sin åsikt.
Hur uppmuntrar man... Hur blir man så stark -
att man redan som ung vågar ha en annan åsikt?
Utan att bli isolerad och utfryst?
Jag har varit med om det. Som gymnasist funderade jag över -
hur jag inför kompisarna skulle våga bekänna att jag tror på Jesus.
Det kändes helt hopplöst. Men nu när jag mognat -
och Gud har fostrat mig, har jag insett att det som är -
omöjligt för mig, är möjligt för Gud. Gud gör sitt jobb -
och fostrar oss genom Ordet och stödet från andra troende.
Därför är församlingen så viktig.
En församling som rustar en och stöttar som "bordets fyra ben".
De fyra benen syftar alltså på -
bönen, Bibeln, de troendes gemenskap och nattvarden.
När en ung person förbinder sig till något...
Man är ung och har ett långt liv framför sig...
Vi alla vet och ni har säkert också många gånger sett -
fenomenet att man ger upp.
Man ger upp lärdomarna ur Guds Ord -
och ger sig av i någon annan riktning, in i ett experimenterande -
och frigörande från Bibelns lära och etiska vägledning.
Hur kan ni i ert arbete stärka ungdomarna -
så att de blir kvar i Guds Ord, växer i det -
och inser att däri finns välsignelse?
I Kankaanpää har jag insett att församlingen -
inte bara är en plats man hänger på -
för att vara kristen ett par timmar i veckan.
Utan den gemenskapen skulle kunna utgöra hela livet.
Man är församlingsmedlem och troende både i och utanför skolan.
På så sätt blir Ordet kött.
Vi har ett missionsuppdrag. Vi ska ut och göra, inte sitta.
Så tron blir en stor del av livet.
Allt man gör, gör man för Herren och det stärker.
Det du gör är det som binder dig till Ordet.
Inte läpparnas bekännelse eller att sitta av några ungdomsträffar.
Utan att få tjäna Guds församling och föra evangeliet vidare.
Då får man också bevittna mirakel och se människor komma till tro.
Ett enormt bevis på att oavsett vad som pågår i världen -
så sker det ändå mycket gott när Gud verkar.
Förstår jag dig rätt, du pratar alltså om -
hur tron blir till kött, blir till en övertygelse för människor?
Jag har ibland skiljt på dem åt. En person kan tro på något -
och nästa dag tror han inte. Men övertygelser byter man sällan ut.
Man klamrar sig fast vid den och det krävs en massiv process -
för att överge den. Har vi för lite övertygelse -
i positiv bemärkelse, bland kristna?
- Ja, så är det nog. Det man upplever är sant i hjärtat -
för att den Helige Ande placerat det där, -
det gör att man vill tjäna med hela sitt liv.
Och att övertygelsen är stark.
Under de 2,5 år som ni haft Facebookgruppen, -
har det hänt att någon helt vänt om -
och sagt: "Jag tror inte längre på det här"?
- Alltså... Jag försöker verkligen tänka efter.
Vi har ju mött alla möjliga situationer.
Ganska ofta har det handlat om att någon konstaterar -
att den kristna värdegrunden och tron på Bibeln, -
håller man inte med om.
I bästa fall säger man bara: "OK."
Alla får vara med i gruppen eller låta bli.
Vi sparkar aldrig på någon för att de tror eller inte tror.
Det är var och ens ensak. Men någon kan komma fram till -
att det inte är deras grej och säga det i en diskussion.
Då får man bara önska dem lycka till.
Men ibland inträffar svårare situationer.
Det kan vara att någon kan önska -
att gruppen skulle uppmuntra till ett mer liberalt synsätt.
Då blir det konflikt mellan vårt löfte att gruppen ska vara -
en trygg hamn för ungdomar som söker stöd för sin bibeltrogna tro.
Det är gruppens syfte och vad de flesta förväntar sig.
Men någon gång kanske någon önskar något annat.
Vår roll är att efter bästa förmåga försöka medla och förklara -
att vi inte är emot någon -
men att vi kan inte vara alla till lags.
Vi erbjuder en fristad för alla bibeltrogna.
Och vi hoppas att det är något alla kan leva med.
Många unga är schysta, särskilt om man förklarar -
att även "konservativa" ungdomar har rätt att existera och nätverka.
Och i Finland finns det ju massor av nätverk även för liberala.
Så det händer knappast att man inte kan framföra sina åsikter någonstans.
Tolkar jag er rätt när jag hör att ni pratar om tolerans?
Att man får fråga och tänka fritt?
Man pressar aldrig någon eller utövar psykiskt våld på något sätt.
Det sysslar ni inte med, eller hur?
Utan tvekan har det varit en av hörnstenarna i vår verksamhet.
På nätet, där man inte ser varandra, är det oerhört viktigt -
hur man skriver och kommunicerar och agerar i grupp.
Det är obeskrivligt hur mycket vi har ansträngt oss för att -
vi själva och de andra i gruppen ska lära oss bemöta -
någon som nyss blivit troende eller kommer från en annorlunda miljö, -
är sökare, vill ställa frågor...
Vi gör vårt bästa för att man ska få undersöka, lära sig, fråga, -
bekanta sig och uppleva att vi inte trycker ner någon.
Så klart behöver medarbetarna också ge handledning.
Om någon viftar lite för ivrigt med Bibeln och inte längre -
kan läsa av situationen, då får man säga ifrån lite.
I sak är det bra men man kan behöva se över kommunikationssättet.
Och rent allmänt så...
Vår styrka är att vi har stödpersoner.
De hjälper till med diskussionen i gruppen.
Det kan vara när någon verkligen är intresserad -
men det kan kännas jobbigt att diskutera personliga frågor -
inför 11 000 ungdomar. Då kan stödpersonerna -
prata enskilt med personen. Vi försöker möta alla på bästa sätt.
Det låter väldigt bra för vi som är äldre begick en del misstag -
som unga i väckelserörelsen.
Vårt bemötande av oliktänkande var för hårt.
Det skapade en bitterhet som sitter i länge.
Folk blev bittra på den andliga rörelsen och tog avstånd.
Ibland insåg vi det och försökte säga -
att folk måste få komma frivilligt, fråga och tänka fritt.
Men låt oss byta ämne.
När man vill ta Guds Ord på allvar, -
vill följa Jesus av hela sitt hjärta, så märker man snart -
att människan är svag. Människan är som Bibeln säger -
"syndig på tusen sätt". Paulus konstaterar krasst -
att "synden bor i mig". (Rom 7:20)
På vilket sätt stöttar ni andra eller hur har ni själva hanterat det -
om ni stött på fenomenet att "synden bor i mig"?
"Jag kommer inte loss. Jag är inte som jag vill vara.
Jag bryter mot Guds Ord i tanke, ord och handling."
Ja. Det är en stor fråga. På en ungdomskväll spelade vi -
låten "Krusifiksin juurella" (Vid krucifixet) av Tarvo Laakso.
Han sjunger "Den oförtjänta kärleken till mig."
Det handlar väl om hur svårt det är att förstå vilken stor sak nåden är.
Och hur oförtjänt den är. I dag måste man förtjäna allt.
Man måste vara duktig för att klara sig och göra gentjänster.
Den kristna tron handlar om att nåden är stor -
och att alla synder blir förlåtna -
och för att kunna leva ett bra liv -
är det värt att sätta sig in i Guds Ord. Då öppnar sig visheten -
så man förstår vad ett bra liv innebär -
och hur man undviker att gå på minor och att begå samma misstag igen.
Vilket råd vill du ge till någon med ett destruktivt beteende?
Vid ett tillfälle var det en ung person som inför 50 personer frågade -
om han kunde tillhöra Jesus då han inte kunde -
låta bli att dricka. Han kämpade med den frågan.
Han upplevde att han var beroende och inte kunde bli fri.
Vad har du för konkret råd till den som säger: -
"Jag blir inte fri från den eller den synden.
Jag vet att det är fel. Det är inte uppbyggande.
Men jag kommer inte loss."
Jag ger i alla fall rådet att inte lämna Kristus.
Stanna kvar och lita på att Jesu nåd räcker -
att Han hjälper dig och ger dig kraft.
Och att Han lotsar dig genom denna svåra tid.
Han ser hur du har det och Han har själv -
lidit för detta på Golgata kors.
Det värsta skulle vara att lämna Kristus -
och gemenskapen med andra troende.
När en troende snubblar och faller är det de andras uppgift -
att lyfta upp, stötta honom.
- Inte döma och lämna honom där. - Nej, precis.
Det blir nog lätt så att den som behöver hjälp -
upplever stor skam och ångest.
Men då måste de andra träda fram och älska honom ändå.
På samma sätt som Kristus älskat oss är vi kallade att älska varandra.
Mikael, vad ser du för möjligheter i den så kallade bikten?
Förr var man tvungen att bikta sig innan man kunde ta nattvarden.
Det har betonats mycket. Det nämns även i Bibeln: -
"Bekänn därför era synder för varandra och be för varandra."
Praktiseras det fortfarande?
Dess roll ser nog olika ut i olika församlingar och samfund.
Jag tycker den är oerhört viktig för den bringar ljus.
I kampen mot synd och beroende -
innebär att komma till ljuset och bekänna det, -
en oslagbar väg till frihet.
För synd är mörker. Den sveper in människorna i mörkret.
Att komma in i ljuset är att bekänna synden -
och varken underhålla den i smyg eller dölja den.
Och tänker man i sammanhanget Unga Troende...
Vi pratade ju om sökarna och vilken utgångspunkt -
man närmar sig ifrån eller vilken synd man kämpar mot.
Det är oerhört viktigt att försöka förstå den unges inställning.
Till exempel om man uppenbart inte vill bekänna eller lära sig.
Man kanske vill provocera eller uppmanar andra att synda -
eller godkänner synden och vill inte ha en dialog.
Då måste vi förstås sätta gränser.
Men det finns unga som verkligen vill komma in i ljuset, -
vill söka, finna och bli befriade.
Som man brukar säga: -
"lagen är för de icke ångerfulla, evangeliet för de ångerfulla".
Så klart är det så. Och det är fint att få vara delaktig i det.
Det första bibelcitat jag lärde mig utantill var nog 1 Joh 1:9.
"Om vi bekänner våra synder, är han trofast och rättfärdig -
så att han förlåter oss våra synder -
och renar oss från all orättfärdighet."
Jag vet inte var jag hade hamnat utan den undervisningen.
Jag har ibland mött unga, och äldre, -
som helt enkelt inte vet vad de ska göra när de syndat.
De mår dåligt men vet inte vad de ska göra.
Det ni berättar är ju världens bästa nyhet.
Man kan bekänna! Det finns nåd!
Det finns en Kristus som är oerhört tålmodig och nådig.
Det finns många bevis på det i gruppen.
Alltså att en ung person... Och jag har enorm respekt -
för den som inför 11 000 unga vågar skriva: -
"Jag har kämpat/kämpar mot en synd."
Det är uppmuntrande när någon vågar säga det öppet.
"Det är okej att prata om det. Jag kämpar också med det."
Man behöver inte vara ensam om det men inte heller vältra sig i det.
Tillsammans bildar vi unga en front mot synden.
Vi stöttar varandra. Det är oerhört inspirerande.
Handlar det om ärlighet, Tuomo?
Att vara ärlig med det... I min ungdom fanns en låt som hette -
"Hän muutti kaiken" (Han förändrade allt).
Ett tag kunde jag inte sjunga den -
för Han hade ju inte förändrat allt i mitt liv.
Jag kände fortfarande att "synden bor i mig".
Är ärlighet ett nyckelord? - Ja det tror jag.
Att vi är ärliga mot Gud och varandra.
Vi står på samma linje allihop, från korset betraktat.
Som Mirjami sjunger i sin låt... Ärlighet är absolut en stor del.
- Och genom den kommer man in i ljuset.
Och sedan har vi Guds bottenlösa kärlek och nåd.
- Bara en sak till. Vi har några minuter kvar.
Vi tänker på icketroende ungdomar -
vilket ju tyvärr gäller de flesta av ungdomarna i dag.
Vad tycker ni är det allra viktigaste -
när man närmar sig ungdomar som saknar en tro?
Jag tror det är att vi kristna kommer till dem där de befinner sig.
Att vi visar att vi är människor som de -
och att vi älskar och bryr oss om dem.
Att vi inte ser till deras fel eller livsstil -
utan till att de är skapade av Gud, precis som vi.
Och att när vi möter och accepterar dem -
och förkunnar evangeliet, då arbetar Gud.
Oförtjänt kärlek finns det inte för mycket av i världen.
Vad betyder ens ordet kärlek i dag?
Det kläs i fina ord och all möjlig tjusig verksamhet.
I allmänhet måste kärleken förtjänas genom handlingar.
Är man tillräckligt duktig så får man kärlek.
Men vad är egentligen kärlek? Vad är Guds kärlek?
Den är främmande för den här världen.
Ordet är bekant men visar vi det i handling mot icketroende -
då öppnar sig Bibelns Ord om vad det är som Gud har gjort för oss.
Vill du tillägga något, Mikael? - Jag håller med om allt.
Bara att vi ska inte skämmas för Kristi evangelium.
Att när man möter unga...
Vad de respekterar är att någon menar allvar.
Och att man framför det balanserat, sakligt, respektfullt -
men utan att skämmas. Med det i bagaget -
och allt som Tuomas sagt så kommer man långt.
- Den ena avguden och ideologin efter den andra -
förs fram av media, i privata och andra sammanhang.
Varför skulle vi då inte föra fram sanningen i Guds Ord?
Fint! Tack Tuomo Talja och Mikael Elmolhoda.
Tiden är ute. Tack kära tittare för att ni var med.
Säkert håller ni med mig, om ni är äldre och kristna, -
att vi fick väldigt goda råd på vägen.
Jag tänker särskilt på att vi får bekänna våra synder.
Aldrig bör vi låta evangeliet bli en vanesak.
Aldrig kommer en dag i en kristens liv -
om man så lever i 200 år -
att man inte behöver syndernas förlåtelse i Kristus, evangeliet.
Kommer en sådan dag är det en skrämmande dag.
Det skulle betyda att vi blivit andligt blinda.
För vi bär på synden. Men en gång tas den bort.
I väntan på det: må din vecka vara välsignad. Vi ses igen.
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
Swisha din gåva till 123 677 9300
I Finland ring 0600 10070 (ca.10 E), lyssna till hela meddelandet
Nordea, FI40 1112 3000 3427 89 Ristin Tuki ry Referens: 8507
Översättning: Marita Hallgren Himlen TV7