Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime ajast, mil praegu elame,
ja Jeesus tähtsast sõnumist, mida on oluline meeles pidada,
ning mida Piibel õpetab, et seda aega õigesti näeksime
ega langeks kõigisse valedesse ja eksitustesse, mida pakutakse.
Mul on külas pastor Ilkka Rytilahti. Tere tulemast! - Aitäh.
Oled usin piibliõpetaja. Tulid Rootsist ja reisid ka Soomes.
Mida arvad ateistide kampaaniast Inglismaal,
kus bussi külge riputati loosung:
"Jumalat pole olemas.
Lõpeta muretsemine! Naudi elu!"
Väga osav kampaania, kas pole? Käsi püsti, kes muretseda tahab?
Käsi püsti, kes ei tahaks elu nautida?
Nende alternatiivide korral on valik üsna selge.
Kuid kuidas nad tõestavad, et Jumalat pole olemas?
Kui see lähtekoht on viltu, muutub kogu asjade seis.
See peegeldab meie aega väga hästi.
Loobume Jumala tegelikkusest
ja näeme tegelikkust ümbritseva kosmose alusel.
Meid on paisatud siia, meid pole mõeldud siia,
ja meil puudub üldse mõte.
Aga kui siin juba oleme, peab ju sellele elule põhjuse leidma.
Leia ise, milleks sa olemas oled.
See on väga enesekeskne ja individualistlik aeg:
Mina olen kõige kese.
Kuidas saab nautida elu, mis on täiesti juhuslik,
mis algab ja lõpeb tühjusega?
See on ehk katse vältida seda,
mis on enne ja mis tuleb pärast.
Ehk siis ei-miskit.
Kui keskendume kõik sellele ja sulgeme silmad reaalsusele,
et maailmavaateliselt ja ratsionaalselt
pole olemasolul mingit mõtet.
Aga kui võin tunda, et keegi annab mu olemasolule mõtte,
küllap see siis on parim.
Üks USA pastor ütles oma raamatus hästi:
"1960. aastail muutus Läänes domineerivaks idee,
mis vormis kogu põlvkonna mõtlemist ja identiteeti:
Tee seda, mis tundub hea.
Kui see tundub hea,
ei saa see ju keelatud ega vale olla."
Pearõhk ja õigustus asetati subjektiivsele 'mina'-kogemusele.
Hakati ehitama tervikut,
et miski ei saa kõigutada 'mina' valitsevat positsiooni.
Individuaalne vabadus muutub isevalitsejaks.
Igaüks valitsegu oma elu, peaasi, et teiste ellu ei sekkutaks.
Oled piibliõpetaja ja piiblilugeja.
Mida ütlevad Jeesus ja Piibel selle kohta,
kui kõige keskmesse tõstetakse 'mina' ja 'minu tunded'
ning unustatakse Jumal ja Jeesus?
Jeesus räägib sellest pidevalt. See on otsekui taustamuusika,
kuid see saab ilmsiks, kui Ta kohtub inimestega,
tollaste uskmatutega, tollaste ühiskonna heidikutega,
pidalitõbiste ja vigastega, või siis religioosse eliidiga.
Kuna Jeesuses on jumalariik ja inimesed kuulavad Teda,
mõistavad nad, et räägib autoriteet, mida ümbritsevast kultuurist ei leia.
Jeesus suunab selle maailma kombed,
uskumused, väärtused jne Endale,
suhestab need Endaga.
See, mida Ta judaismi keskel tegi, oli mõistetav,
kuna inimesed olid juudid, nii Tema oponendid kui järgijad.
Sedasama teeb Jeesus tänagi.
Vastates sinu küsimusele Jeesuse mõtetega:
"See, kes leiab oma elu ..."
Kui leian selle, mis on minu jaoks maksimaalne,
millest rohkem ma ei vaja, ja kui siis selle kaotaksin.
"Kes kaotab oma elu minu pärast, leiab selle."
See räägib sellest, et elu ei toimu vaakumis.
Vaadates tänast filosoofilist mõtlemist,
kus Jumal on unustatud, ja minna ahela lõppu,
siis mis seal alguses on? Seal pole midagi.
Seda ei oska loodusteaduski vastuvõetavalt seletada,
kuidas saab absoluutsest tühjusest midagi tekkida.
Kui mõtleme juba lähteasendis, et meid on sünnitanud tühjus,
oleme valinud kõigele üsna nihililstliku lähtekoha.
Kui see on meie teejuhiks, on see üsna vilets juht.
Kas võib öelda, et Jeesus püüab äratada inimest,
kes on ennast täis ja mõtleb vaid endale,
mõtlema oma suhtele Jeesuse ja Jumalaga?
Täpselt. Minakesksus on karm vastand sellele,
et Jumal lõi meid armastusväärseteks suheteks.
Tõeline elatustase pole see, et mul on lahe karjäär,
kus saan end teostada, mis toob sotsiaalse staatuse,
austuse, palga jne. Need on vältimatud asjad elus,
kuid elu neile ehitades me kaotame selle, nagu Jeesus ütles.
Lugematud on seda kogenud,
kui nende teejuhiks on olnud vaid nende endi mõtted.
See on väga loogiline. Kui vaatame, kuidas elu on alanud,
arvestades, et on arusaamatu, et midagi tekiks mitte millestki,
vaid et eksisteerib Looja, nagu Soome mehe usutunnistus,
kes raskes olukorras ütleb: Küllap keegi selle ikka tegi.
Kui Looja on olemas, on tähtsaim küsimus:
Mis suhe mul selle Loojaga on ja mida see Looja,
kes teab, milleks Ta selle lõi, võiks mulle rääkida?
Täpselt. Tekib suur küsimus, kas too Looja on meist huvitatud?
Ta andis meile elu, annid, võimed,
võimaluse mõista, uurida, huvituda.
See viitab sellele, et Temagi on huvitatud.
Vaevalt looks keegi, keda ennast miski ei huvita,
olendeid, kel on palju huvisid. Huvitav on siin aga see,
et langemise tulemusena oleme rikutud olendid -
mõte, mida meie kultuur ei tunnista,
ja see suunab meie huvi mööda Jumala tegelikkusest,
kuhu see peaks suunatud olema.
Tema on kõige alusreaalsus, elu allikas.
Paulus ütleb 1. Korintlaste 4: Mis sul on, mida sa ei oleks saanud?
Kõik on saadud annina, isegi kui see oleks tööga teenitud.
Sa ei saaks midagi teenida, kui sul poleks inimsust, ühiskonda,
kultuuri ja kõike muud, mida Jumal on andnud.
Kõik taandub lõpuks sellele, et Tema on mõelnud teatud asjad
mitte üksnes eluks siin horisontaaltasandil,
vaid ka vertikaaltasandini jõudma.
Meie probleemiks ongi see, et me püüame.
Meil on mitmeid viise Jumala tahte otsimiseks.
Sellest räägib ka religioon.
Aga kui tuleme Jeesuse juurde, kohtame Temas seda Jumalat,
kes oli varjatud, nähtamatu, igavene
ja sai nähtavaks, kuuldavaks, kombitavaks, Ta tahtis suhelda.
Ta on meist äärmiselt huvitatud.
Seda kuulates näeb tohutut vahet maailmavaadetes.
Ühelt poolt algab kõik tühjusest ja lõpeb tühjusega,
kõige kese oled sa ise ja sina peaksid looma tähenduse jne.
Pole kedagi inimesest suuremat, kes sind aitaks.
Teise vaate järgi on sind loodud, sul on eesmärk, oled teel igavikku,
kas Jumalaga või ilma.
See on täiesti teine visioon.
Jah, sest sul on väärtus. Sa ei pea seda välja teenima.
Sa ei pea välja mõtlema, milleks sa olemas oled.
Meie kultuuri õnnetus ongi selles,
et kui tahame ise oma vabadust määratleda,
ei taha me loodu vabadust elada Jumala antud eesmärgil,
vaid minna üle ette nähtud piiride ning võtta endale looja vabadus
ja otsustada asju ise.
Näiteks sekulaarses kultuuris mõtleb inimene,
et võib oma valikutega määratleda, kes ta on.
See tähendab, et me ei hooli Jumala plaanist elu jaoks,
vaid paneme selle keskmesse endale meelepärased asjad.
Sel juhul peame absolutiseerima oma mõtlemise ja uskuma,
et meie valikud ja teod on head.
Äsja tsiteeritud pastor ütles,
et selle jäljed olid näha juba järgmisel aastakümnel.
Sotsioloogidki ütlesid tollal, et avanesid põrgu väravad,
kui kõik hakkasid tegema, mis neile hea tundus.
Ei mõeldud, millised tagajärjed sel teistele on,
peaasi, et endal hea oli.
See aga seob meid reaalsusega, kus lõhume teisi ja ennastki.
Kui inimene peaks selles olukorras nüüd armu saama ja ärkama,
millised on suurimad takistused tema naasmise teel inimeseks,
kes on loodud Jumala näo järgi, kes on langenud,
kuid kes võib Kristuses Jumala juurde naasta?
Millised on suurimad takistused?
See tähendab, et sind kutsutakse suhtesse,
kus paned kogu oma lootuse kellelegi teisele.
Sellele küsimusele on palju mõeldud just praktilisest küljest.
Kampaanias "Tee seda, mis hea tundub"
on lõhutud just usaldus.
Alates 1960.-70. aastaist lagunes USAs rekordarv peresid,
esines palju ärakasutamist, igasugust viletsust ja masendust.
See on keskkond, kus uus põlvkond peab kasvama
ning leidma oma põhiusalduse inimestesse, ellu,
institutsioonidesse ja kõike.
Kui see on meis katki,
ja meil palutakse usaldada kedagi, keda me ei näe - Jumalat,
on see vapustav.
Usaldus on number üks.
Teiseks on meie ühiskonnas sallivus.
Kui tahad inimesteni jõuda ja jätad mulje,
et oled põlglik, teistest kõrgemal, kõiketeadev ja sallimatu,
on seegi mürk.
Inimesed oma hapruses aistivad,
mis neist tegelikult arvatakse.
Kui vaatame Jeesust, siis Piiblis ei näe põlglikku Jeesust.
Pole nii viletsat inimsaatust, mis Jeesust ei huvitaks
või milleks Tal aega poleks või kuhu Tema abi ei ulatuks.
Asi on ka tões.
Üks endine president ütles, et kui kaotasime Jumala,
purunes kõik suhtelisteks kildudeks,
mõteteks, mil on vaid suhteline tähendus.
Seal me siis elame ja kannatame.
Loen Jeesuse sõnad Luuka 6 lõpust.
"Aga miks te mind hüüate: 'Issand, Issand!'
ega tee, mida ma ütlen? Igaüks, kes tuleb minu juurde
ja kuuleb mu sõnu ning teeb nende järgi -
ma näitan teile, kelle sarnane ta on.
Ta on inimese sarnane, kes maja ehitades kaevas ja süvendas
ja rajas selle aluse kaljule.
Kui siis tuli suurvesi, paiskus vool vastu seda maja,
aga ei suutnud seda kõigutada, sest see oli ehitatud hästi.
Aga kes kuuleb ega tee, see on inimese sarnane,
kes ehitas maja maa peale ilma aluseta;
tulvaveed paiskusid selle vastu ja see varises kohe kokku."
Jeesus ütles, et Tema sõna on viimane mõõdupuu, mis loeb,
kui peame oma elu lõpus loobuma kõigest, mida saavutanud oleme.
Kui meil on neis tormides alus -
Tema ja Tema Sõna, pead sa vastu.
Kui ei ole, võib sul olla mis tahes, mida maailm ja kultuur pakuvad,
kuid see ehitis ei pea vastu.
Kogu kultuur ütleb, et alust ei ole, ja ees ootab kohutav tulevik,
kuid elame siiski hetke, nagu kõik oleks hästi.
Jeesus ütleb, et su asjad pole hästi,
kuid mitte seepärast, et poleks midagi paremat pakkuda,
vaid et just on, just selleks Ta maailma tuli
ja elas elu, kus näitas Jumala väge, tõde, headust ja armastust.
Sama reaalsust pakutakse tänagi.
See ei jäänud ajaloohämarusse, vaid see on reaalsus,
mis võib kohtuda elava inimese südame,
mõtlemise ja südametunnistusega ka täna ja veenda teda.
Kui see huvitab inimest, kes teab, et on elanud elu,
kus tema on olnud kõige kese ja see on kokku varisenud,
on kerge mõista, et kui kõik oleneb minust,
ja teen suure vea, ei saa ma seda endale lubada,
kuna kõik variseb kokku.
Aga kui see on juba juhtunud ja pöördutakse näljas Jeesuse poole,
kuidas näed Piibli väidet, et inimene on patune
ning vajab lunastust ja andestust?
Kas see on suur solvang tänapäeva inimesele?
Muidugi. Kui mõelda, et pühadus kadus juba kaua tagasi
ja patususe probleemi oleme endast väljaspoole viinud,
see polevat meie süü.
100 aasta eest tõdes üks kristlik humanist Inglismaal,
et oli elatud juba sajand mõeldes,
et kurjus elus ja maailmas ei lähtu inimsüdamest,
vaid ühiskonnast ja sellest,
et teadusest saadud infot ei rakendada praktikasse.
See tähendab, et kõigile reaalsed ja ilmsed probleemid
on alati milleski muus.
Piibel juhib meid kohtuma tõega,
millist vilja oleme elus kandnud
nii ajalikus kui igaviku mõttes,
kui oleme hüljanud Jumala ja valinud oma maksimaalse vabaduse,
mis ületab Jumala vabaduse.
Inimese elu suhtes Jumalaga on patu tõttu katki
ja seda suhet ei saa korvata muu, kui et keegi ehitab selle ümber.
Ja sellel on oma hind.
Maailmas hävitatakse sõdades infrastruktuuri ja inimeste elusid,
ning mõistame, et keegi peab selle eest vastutama.
Tavaliste kuritegude eest tuleb maksta kohtu määratud trahvi
või kanda vanglakaristust.
Jumala ees igavikukohtus on sama olukord.
Karistuskoodeks on aga hoopis teine: igavik ja hea või halb.
Et meid igaveseks Jumala eest ära ei aetaks,
selleks Jeesus tuligi siin elus meie pärast.
Ta elas täiuslikku elu ja täitis seadust,
mida oodatakse meilt, kuid mida me ei suuda.
Kogu viletsuse, mida oleme tootnud, pani Jumal Temasse, Ta tehti patuks.
Ta kandis selle ära. Meid on lunastatud,
meie eest maksti hind, et võiksime olla vabad.
Meid on lepitatud ja meile avati tee osadusse Jumalaga.
Jumal annab selle kingiks. Ta kutsub meid valgusse.
Mulle väga meeldib Pauluse öeldu 2. Korintlaste 4:6,
kus ta ütleb loomislooga seoses:
"Sest see, kes ütles: 'Pimedusest paistku valgus!', on Jumal,
kes on hakanud särama meie südames."
Jumala valgus ja au särab Kristuse palgeilt.
On imeline reaalsus, et kui inimene hüüab Jumalat appi
Jeesuse Kristuse kaudu, tuleb see valgus inimellu.
See suudab uuendada inimese elu,
ta vabastada ja temast uue loodu teha.
Ja seda me vajamegi.
Jõuame selleni, et sügavaim vastus tänapäeva inimese probleemile
on evangeelium.
Jah. Mitte religioon, mis ütleb: Tee nii ja asi paraneb.
Ega ka tänane sekulaarne kultuur, mis ütleb: treeni, trimmi,
tee endale hea keha, mugav elu, head piirid.
See kõik on kosmeetika.
Evangeelium on uudis.
Võid ju mõelda, et tead seda.
Uudisena on see alati üllatav. Kui seda mõistetakse,
pole see üksnes päevauudis,
vaid kogu elu ja olemasolu uudis.
Mind ei kanna miski peale igavese armastuse käte.
Minu kaduv elu pole kõik, sest Jumala Poeg suri,
maeti ja tõusis, ning võime tõusta nagu Tema
kadumatusse ellu ihus,
mida ei vaeva enam jõuetus ega muu taoline.
Siit ilmneb igavikulisus.
Kui lähtekohaks on Jumal, kes meid loob,
ja kui Tema juurde Jeesuses naaseme,
avaneb meile igavene osadus Temaga, mis on uskumatult hea uudis.
Seejärel pole mul enam kuhugi kiiret, kuna olen igavikuline olend.
Jah. Selles mõttes küll, et elame ajas, kus mõeldakse:
Pean veel veidi juurde saama, kogema seda ja teist jne.
"Tee oma elust selline nagu tahad!"
Kui palju me oma kiires elus ka ei saavutaks,
muutub see üsna närbunuks ja rahutuks.
Mõtlen vahel, et kui inimene tõesti usub,
et kõik algas juhusest ja lõpeb tühjusega,
ning kui mina seda usuksin, tekiks kohutav stress sellest,
et äkki jääb mul elus midagi kogemata.
Et meil on vaid see lühike jupp. Kui tekib mingi haigus või takistus,
oleks see tohutu katastroof, kuna meil on vaid see elujupp.
Võiks öelda, et see on arm, kui tekib mingi takistus,
kuna paneb inimese küsima:
Kas see ongi kõik? Kas muud polegi?
Kui ise kahe aasta eest omal süül jalgrattaga kukkusin,
murdsin küünarluu ja ootasin haiglas operatsiooni,
olin kaasa võtnud raamatuid, millest üks oli:
"Kuulsin Tema häält."
Seal räägitakse ligi 40 inimesest India poolsaarel,
kes on kuulnud oma võimatutes olukordades
üllatavat sõna raadiolainete kaudu.
Nad on saanud sõnumi, mida nad varem ei tundnud,
kuid mis sobis täpselt nende olukorda.
Poliitikud, ohvitserid, pankurid, tänavanaised, sutenöörid, mafioosod.
Jumalal on imeline võime leida,
otsida ja tuua tagasi igasuguseid inimesi.
Siin on vastus igatsusele leida keegi,
kes armastaks mind nii nagu olen.
Jumala armastus Kristuses on just selline,
et toob su ära sealt, kus oled, ja räägib sinuga.
See on su elu tipphetk, kui Jumal sinuga räägib.
Mida sa teed sellega?
Täpselt. See on võimas, et selle võib leida kes tahes.
Keegi pole välistatud.
Kui Jumal kutsub ja räägib, siis selleks, et su elu muuta.
Kui see on toimunud, räägib Ta selleks,
et sa selles edasi elaksid. Asi on suhtes.
Asi on meelepärases elus,
mitte elus, mis vabastaks vastutusest ja raskustest.
Neid piisab, kuid mõistame,
et ka meie võimatuimad olukorrad on Kristuses kantud ja võidetud.
Mõistan, et olen aktsepteeritud. Just seda maailmas otsitaksegi.
Kuna Jumal on armastus, lõi Ta meid oma näo järele,
ja seepärast igatseme meiegi, et meid nähtaks, aktsepteeritaks
ja tingimusteta armastataks,
kuid me ei leia seda maailmast puhtalt või nii,
et see meid pidevalt rahuldaks. See on Temas, kes on armastus.
Seda kuulates meenub mulle siin saate lõpus,
et pole ühtki head põhjust mitte peatuda ja kuulata,
mis Jumalal öelda on.
On täielik hullus hukutada end illusiooni,
et pole igavikku ega Loojat.
Täpselt nii. Inimesel on 1000 ettekäänet,
kuid mitte ühtki tõelist põhjust.
Kui inimene selle valib, tähendab see,
et ta välistab igavese armastuse
ja reaalse õnne jumalariigis.
Aitäh, Ilkka Rytilahti, et seda meile meenutasid.
Õnnistust sinu töösse ja ellu!
Aitäh teilegi, head vaatajad!
Kas pole imeline, et Jumal läheneb oma armastuses kõigile
ja räägib.
Hoolitsegem, et me ei jookseks mööda
sellest häälest ja suurimast suhtest ehk suhtest Jumalaga.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile
900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Nii jätkub saadete tegemine ja teisedki saavad õnnistatud.
Jumal õnnistagu sind! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri