Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime sellest,
millest Piiblikohvikus alati rääkida tahamegi -
Jumala Sõnast, Jumala Sõna ja Piibli tähendusest,
selle autoriteedist, kuulutamisest, ja argielus rakendamisest.
Räägime sellest, mis on Piiblisõna tuum,
mida vanasti nimetati vere evangeeliumiks
ja mis pole tänaseni muutunud.
Stuudios on Petri Mäkilä. Tere tulemast! - Aitäh.
Oled varemgi saates olnud.
Oled hetkel Helsingi Misjonikoguduse vanempastor.
Nii on juhtunud jah. Praegu on oktoober
ja augustist alates olen olnud Helsingi kesklinnas,
Iso-Rooberti tänaval, kus Misjonikogudus asub.
Siirdusin sinna Misjonifondist.
Eelmisel korral oli äsja ilmunud raamat
"Jumalan Sana - inspiroitu ja erehtymätön".
Olid üks selle toimetajaist.
Kuulsin suureks rõõmuks, et sellest ilmub kolmas trükk.
Või on see juba ilmunud?
Igal juhul on seda rohkem kui üks. Mul on juba segamini, mitu täpselt.
Olen meeldivalt üllatunud ühtlasest menust,
mis seda ilmumisest peale on saatnud.
Teema on aegumatu ja oluline.
Võibki arvata, et see raamat jätkab tasasel voolul liikumist.
Räägime veidi sellest, mida toonagi käsitlesime -
Jumala Sõna, inspireeritud ja eksimatu.
Miks usud, et Piibel on Jumala Sõna, Jumala Vaimust inspireeritud
ja lausa eksimatu?
Minu lähtekoht, sõltuvalt minu elust, usule tulekust
ja osaduses Jumalaga kogetust,
põhineb Jumala Sõna enda ilmutusele.
Mõne meelest on see ootamatu lähtekoht,
et mingi raamat väidab end midagi olevat.
Kui aga uurida Piibli tunnistust iseenda ja kõige kohta,
mida see meile ilmutab, pole mingi muu järeldus võimalik.
Jeesus, elav Sõna, ütles ise,
et Ta on Jumala Sõna, elav sõna, Jumala Poeg.
Temagi puhul kehtib sarnane lähtekoht.
Ta on kas segane, või just see, mida ütleb end olevat.
Sama kehtib ka Piibli puhul.
Suurim tõestus selle kohta minu jaoks on see,
mida Jumala Sõna on teinud umbes 2000 aasta jooksul.
Tõestuse jälg on vaieldamatu.
Selle mõju inimkonna elule, kultuurile ja ühiskonnale,
ning seda ka indiviidi tasandil.
See jälg on jäetud Jumala, mitte inimese poolt.
Kuidas kirjeldaksid oma elule mõeldes Piibli tähendust?
Mis on suurimad asjad, mida Piibel on sinu elus teinud?
See loob põhja kogu elule, muudab olemasolu tähenduslikuks
ja annab vastused suurtele küsimustele:
Kust ma tulen? Mis on minu mõte siin ajas?
Kuhu olen teel?
See annab sisu. See lihtsalt ei väida midagi.
Maailmas on palju raamatuid, mis püüavad sellele vastata,
kuid Piibli antav vastus ei jää vaid mingi mõtte tasandile,
vaid ühendab sind millegagi, ning see miski on Jumal.
Sellele ehitub ka nende vastuste tähenduslikkus.
Astud suhtesse Jumalaga, samas kui mõistad,
et see on sinu lähtekoht ja elu ning teekond igavesse ellu.
Piiblist rääkides tõstatatakse vastulauseid.
Oled isegi teoloogiamagister ja töötad väitekirja kallal.
Oled teoloogiamaailmas ringi kahlanud ja kahlad praegugi.
Kas inimene võib lahtiste silmade ja kõrvadega kuulata
ega kohta midagi sellist, mis lükkaks ümber selle,
et Jumala Sõna on tõde ajalooliselt, eetiliselt ja sõnumi poolest?
Nii see on.
Ma ei usu, et oleks ühtki kristlast,
kes poleks kunagi väljakutseid kohanud.
Sama puudutab ka Piibliteksti.
Siin on ühendatud piibliuurimise
ja teoloogilise uurimustöö dimensioon,
mis kinnitab Jumala Sõna usaldusväärsust.
See pole veel asja tuum, vaid otsekui tõestuse teine jalg.
On asju, mis kinnitavad Piibli tõepärasust.
Teiseks on sinu elu alus,
mida teadvustad just keerukates olukordades
ja elutormides. See loob kandva põhja.
Ma ei usu, et ükski ideoloogia
suudaks inimest sellistes väljakutsetes kanda,
rääkimata surma kohtamisest, mis on inimelu suurim dilemma.
Jumala Sõna, mis avab osaduse elava Jumalaga,
loob põhja sellelegi, et sellest lähtudes
peavad Jumala Sõna tõotused vastu.
Kristlasena peame teadvustama,
et usume selle Sõna põhjal oma igavest elu.
Sellele Sõnale toetudes me elame ja selle toel ka lahkume siit ajast.
On huvitav, et mainisid surma.
Selle lähenedes pole enam midagi, millelt kaitset otsida.
Ja samas vajame midagi väga kindlat.
Meie ühine hea sõber, evangelist Matti Kari
sai mõne nädala eest igavikukutse.
Helistasin talle enne seda ja ta ütles:
Kõik, mis Jumal on määranud, võetakse vastu.
Ta uskus tervenemist, kuid Jumal oli tema puhul nii seadnud.
Ta sai lõpuni evangelistiks jääda ja kuulutada
ning rajada oma usu Jumala Sõnale.
See on suur eesõigus, kui lõpus pikaealisust vaadata.
Nii see on. Seda tuleb öelda nii tema
kui paljude teiste puhul, kes elus kannatusi on näinud.
Tegelikult on ta täna paranenud.
Evangeeliumi mõõde pole minu jaoks vaid siin nähtavas ajas,
vaid see ulatub ka igavikku.
Seal saab Kolgata võit täielikult meile osaks
ja ulatub kogu inimeseni.
Siin elame veel varjude maal ja katsetame erinevaid asju.
Kuid käime usus Piibli varal.
See on hea mõte - kõik paranevad lõpuks,
kes usuvad Jeesust.
Teine võimalus on Jeesus hüljata ja põrgusse sattuda.
See on Jumala Sõna tähendus üksikisikule,
kuid nüüd on sul suur vastutus ka koguduse pastorina.
Kuidas näed selles valguses Jumala Sõna
ja selle õpetamise tähendust?
Tänapäeva koguduseelu,
mille keskel olen lapsest saati elanud,
kuna mu isagi oli Nelipühi pastor,
on 40 aastaga palju muutunud.
Vanasti toimus nelipühi koguduses palju üritusi,
nagu piiblinädal, piibliõhtud. Käisin isegi külades
piibliseminaridel, mida peeti neljapäevast pühapäevani
ja kus rahvas innukalt osales.
Täna seda kultuuri enam Soome koguduses pole.
Suurivaevu jõuab rahvas kord nädalaski kohale.
Olen isegi samas punktis olnud ja mõistnud,
et minu vastutus kõnelejana on veelgi suurem -
et ma ei räägiks omi mõtteid.
Tegelikult sõltub meie vaimne elu Sõnast.
Igaühel on oma vastutus.
Koguduseelus pean ma sukelduma Sõnasse
ja jagama seda leiba.
Kui nad tulevad näljastena ja lahkuvad ikka näljastena,
oleme varem või hiljem vastamisi karmide viljadega
nii isiklikus elus kui koguduse elus laiemalt.
Seepärast pole mul muud valikut, kui õpetada Jumala Sõna
ja tuua asju sealt esile.
See on nagu kaerahelbepudru söötmine lastele põhitoiduna.
See on niivõrd oluline. Püha Vaim lisab sellele juurde,
kuid sellest tuleb alustada.
Tuumaks on Kolgatal lõpetatud Jeesuse lunastustöö.
Sellest lähtub kõik, millest on võimalik rääkida.
Räägime sellest hetke pärast veel.
Sinu räägitu on väga dramaatiline ja vastab täiesti tõele
ka kogu luteri ärkamisliikumises, kus ise tegutsen.
Seal on samad lood.
Tagasi vaadates oli varem palju rohkem piiblisõna kuulutamist.
Koosolekutel oli sadade kaupa inimesi,
kes tulid pikki piibliõpetusi kuulama.
Inimesed tundsid Piiblit.
Nüüd ütlevad kõik mõõdupuud,
et kristlased ei loe ega tunne enam nii palju Piiblit.
See on väga kurb. Millest see johtub?
See on kurb ja murettekitav. See on kindlasti aja vaim,
mis viib pidevalt eemale asjade subjektiivse kogemuse suunas.
See on tunginud ka kogudusse.
Asju määratletakse pigem ise ja tekib mõte,
et juhtimine ei tule enam kantslist.
Minagi ei väida, et kultuur peaks olema selline,
et kui kantslist öeldakse, siis nii ongi.
Aga Sõna peab olema kogu vaimuelu põhi ja alus.
Vastasel juhul satume sohu.
Meil pole mingit objektiivset mõõdupuud,
millega määratleda õiget ja valet.
Varsti oleme olukorras nagu Kohtumõistjate raamatus,
kus kõik tegid seda, mida heaks ja õigeks arvasid,
seda ka Jumala rahva seas.
Mis selle tagajärg on?
Asi pole selles, et jutlustajad saaksid jutlustada.
Sellel on alati oma vili.
Seegi on teatud külvamine, kui kaotame Jumala Sõna.
Olen tänulik selle eest,
et pärast kahte jutlust oma ametisseastumise järel,
tuli üks kahekümnene noor mind tänama,
et ma ei rääkinud naljalugusid, vaid kuulutasin sõna.
See rõõmustas mind.
Võime vahel mõelda, et naljatledes meeldime rahvale,
kuid see on siiski üsna lühike tee.
Nii see on.
Kuidas saaks inimene üldse ehituda ja jääda Jumala tahte teele,
kui pole Sõna valgust?
Sinu Sõna on mu jalale lambiks, ütleb Piibel.
Tänapäev on sotsiaalse meedia tõttu muutunud,
nii et kõigil on oma jõuline arvamus ja seda väljendatakse.
Iga kristlane peab siiski tunnistama,
et võime eksida ja komistada.
Ka parimad meist võivad teelt eksida,
sõltumata sellest, kui kaua on kristlane oldud.
Sõnast ei tohi kunagi loobuda. Eilne ei aita.
Ei aita, et eile olin veel õigel teel.
Ma ei mõtle, et peaksime hirmus elama,
kuid vajame täna arusaamist sellest, mis on õige ja Jumala tahe me elus.
See tuleb isiklikust kohtumisest Jumalaga,
aga mitte üksnes tunnete tasandil,
vaid lihtsalt heas mõttes alistudes,
alandudes oma isiklikus elus Jumala Sõna autoriteedile.
Peame tunnistama, et Jumal teab, mis on õige.
Ta on oma Sõnas ilmutanud, mis on õige ja vale.
Igaüks leiab siit Sõnast selle peamise tee, mida käia,
isegi teoloogilises instituudis käimata.
Hästi öeldud -
ükskõik kaua kristlane pole ka oldud, vajame siiski Jumala Sõna juhatust.
Ütlesid juba, et sõnumi tuumaks
on ristilöödud ja ülestõusnud Jeesus Kristus.
Muidugi peab eri asjade suhtes oma seisukoha võtma,
kuid kas tänane kuulutus keskendub veel Kristusele?
Nagu Paulus ütles:
Ma ei taha teie keskel tunda midagi muud peale Kristuse,
ja Tedagi ristilööduna.
Kõigil on unistusi ja unelmaid. On tähtis inimesi julgustada
nii elus kui unistuste täitmises, mida Jumalgi meisse paneb.
Kuid elu keskpunktis ei saa olla oma unelmad,
vaid Jumala tahe.
See kõlab ehk karmilt, kuid see on siiski nii,
kuna Piibel räägib, et Jumal valmistab meie jaoks oma tegusid.
Usun Jumala plaani inimese elus.
Tee rahuldavasse ellu
leiab inimese jaoks raskest palvest:
Issand, sündigu Sinu tahtmine!
Jeesus palvetas seda Getsemanis oma elu suurima väljakutse ees.
Iga kristlane peab selle tee läbima.
Olen märganud jumalariigis selliseid seaduspärasusi,
et mõningad oma unelmad tuleb altarile viia ja öelda:
"Hea küll, Issand. Kui Sa tahad, lase neil surra.
Tahan Sinu tahet teha."
Tänapäeva kuulutus pöörab minu meelest liialt tähelepanu meile.
See ähvardab psühholoogiaks muutuda,
või juhendab meid unistuste täitmise juurde,
kus võin iseendas käia, ennast teostada jne.
See kõik pole välistatud, kuid tihti on järjekord vale.
See peab käima risti kaudu.
Seal ei otsi me midagi endale,
vaid au Jumalale ja õnnistust teistele.
Selle kaudu tuleb õnnistus ka meie enda ellu.
Minu meelest on see täna mingil määral murettekitav,
et jutlusest on kadunud rist, mida Jeesus kandis
ja kus Ta meie patud ära kandis, kuid ka see rist, mida meie kanname.
Jeesus ütles, et igaüks, kes tahab Tema järele tulla,
võtku oma rist ja järgigu Teda.
Minu jaoks tähendab see oma elu täielikult Talle andmist.
Vaid nii sisenen tõotustesse, mis Jumal on meile andnud.
Sind kuulates meenus Galaatlaste 1:6 -
"Ma imestan, et teie nii ruttu pöördute ära temast,
kes teid Kristuse armu kaudu on kutsunud,
mingi teistsuguse evangeeliumi poole."
Kas see pole meil pidev kiusatus,
et Kristus maaliti meie silme ette ristilööduna
ja sellest lähtub kõik,
ja siiski tekib miski või keegi muu?
Nagu oleks midagi "enamat".
See on seotud meie loomusega.
Meie lihane inimene mässab Jumala vastu.
See peab surnud olema, nagu Paulus ütleb.
Elu, mida elame, peaks vastama Pauluse kirjeldusele.
"Ma elan, aga ometi mitte mina, vaid Kristus minu sees."
See käib alati Kolgata ja risti kaudu.
See pole mingi kurb elu: Oh, mind vaest ja patust küll!,
vaid inimene alandub Jumala ette ja tunnistab,
et on vaid inimene, kes vajab Jumalat.
See põhiasetus peab säilima kogu elu,
ükskõik kui suur teenistus meil ka poleks,
või millised massid meid ümbritsevad. See alus ei saa muutuda.
Olen endiselt sama sõltuv Temast ja Tema verest,
kui Jeesusega esmakordselt kohtudes.
Hästi öeldud: Endiselt sama sõltuv Jeesuse verest.
Kuna meie aeg on selline nagu see on,
on rahvusvahelise ülikoolievangelisti Carlssoni sõnul
inimesele kõige raskem seletada, et ta on patune,
sest ta leiutab muid seletusi.
Aga kui inimene mõistab, et see on tema suurim probleem,
siis on ka parim uudis Kristus,
kes selle probleemi ristil üks kord ja igaveseks lahendas.
Kui seda probleemi ei teata ega tunnistata,
kaob selle rõõmusõnumi teravus, kuna selle järgi pole vajadust.
Vaja on inimese sisemaailma äratamist Püha Vaimu poolt:
vajame seda ja ilma Kristuseta oleme vaimselt surnud.
Kui inimene tuleb usule, toimub sisimas Püha Vaimu töö,
kus ärgatakse nägema oma olukorda, kes me ilma Kristuseta oleme.
Samas avab Püha Vaim ukse, mis toimub evangeeliumi kaudu,
ja saame sellest sisse astuda.
See ei tohiks kunagi kaduda ei meie isiklikest eludest,
ja rääkimata koguduse seas kuulutatud Sõnast.
Kui mõelda veel sellele, et praegu on aeg,
kus kristlased peaksid ärkama just evangeliseerimisele,
kuna meie ümber väheneb teadmine kristlusest,
aga ka evangeeliumi kuulmine rahva seas,
siis kuidas näed olukorda, et kui Kristusest ei kuulutata,
ei innusta see Temast ka teistele kuulutama,
sest Ta pole meile endalegi keskne?
Muidugi. Tahame jagada seda, mille suhtes süda põleb.
See on olukord, kus võime proovida igasugu trikke.
Peame uurima isiklikul tasandil oma motiive,
kuhu oma aega kulutame ja kuidas tahame oma elu elada.
Kui see täitub kõige muuga peale selle, mis on keskne,
või peaks keskne olema,
siis muidugi kaob soov evangeeliumi kuulutada.
Endalgi peab olema pidev kogemus ja teadlikkus sellest,
mille toel me elame, et seda saaks ka välja jagada.
Jutt jääb väga vaeseks, kui räägime vaid seda,
mis meiega kunagi 40 aasta eest juhtus.
See peab olema midagi tänast.
- Sõnum Kristusest peab värske olema.
- Täpselt. Peame teistele sellest lähtudes kuulutama.
Teinegi kogeb, kas sinu pakutav hallitab või käärib kuidagi,
või kui see on iganenud või üksnes kultuuri tasandil,
või on see siiski midagi, mida sa ise elad.
See on väga tähtis.
Meil tasub jälgida, et meie sõnad ja elud oleks veidigi kooskõlas.
Keegi pole täiuslik,
kuid me ei tohiks variserlusse komistada,
nii et meie elu tunnistab valjemini, kui see mida räägime.
Saateaeg on otsakorral. Üks asi veel.
Paljudel on tänapäeval palju koormaid, ahistust ja muret.
Samas tundub, et kõikvõimalikud vahendid inimeste aitamiseks
on juba ära proovitud.
On lõputult teraapiasuundi jms.
Milline on Kristuse tähendus
koormatud, ahistatud ja väsinud kristlasele?
Kui lugeda iidsete pühade elulugusid,
leiab mitmeid aluselisi asju.
Nad elasid keset mitmeid kannatusi.
Nad räägivad Kristuse kannatuste kogemisest.
Nad räägivad, laulavad ja tunnistavad taevast
ning räägivad paljudest kesksetest asjadest.
Ja kõigest näeb, et see on ehtne trööst
ja jõu ressurss elus.
Olen vahel mõelnud, kuhu see on kadunud?
Kui meil on ahistust, kas leiame lohutust sellest,
et Kristus käis meie ees, kannatas meie eest
ja avas meile tee?
Kas need on vaid sõnad, või toovad need meie ellu midagi,
mis meid reaalselt aitab meie endi väljakutsete korral.
Usun, et Jumal on selle nii planeerinud.
Praegune hetkeline viletsus
kestab Pauluse sõnul vaid üürikese.
Seejärel algab uskumatu kirkus.
Otsime Jumala au juba siin,
kuid see on siiski vaid tulevase eelmaitse.
See peaks meile aluseks olema. Kõik lähtub sellest,
et näeme Teda ristilööduna, ning näeme tühja hauda.
Need tunnistavad meile sellest, et see on tõesti tõsi.
Kristus käis meie ees, avas meile tee osadusse Jumalaga,
kes kannab meid tänastes ahistustes,
ja ühel päeval näeme Teda palgest palgesse.
Aitäh, Petri Mäkilä! Õnnistust sinu pastoritöösse!
Aitäh, head vaatajad!
Kas pole värskendav kuulda meeldetuletust,
et keegi pole usuelus kunagi nii kaugel,
et ei vajaks iga päev Jumala Sõna rooga ja juhatust.
Jumala Sõna tuumaks on ristilöödud ja ülestõusnud Kristus,
kelle vermetes leiad sinagi hingamist,
mida kuskilt mujalt ei leia.
See hingamine kestab veel igavikuski.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Nii jätkub saadete tegemine ja teisedki saavad õnnistatud.
Jumal õnnistagu sind! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri