Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Soomes on juba mõnda aega
arutatud sooneutraalse abielu seadust.
Täna räägime sellest ka Piiblikohvikus,
kuna tegemist on ülitähtsa teemaga.
Stuudios on kasvatusteooria ja -traditsiooni professor
Jyväskylä Ülikoolist Tapio Puolimatka.
Tere tulemast! - Aitäh.
Millised on siin tähtsaimad küsimused
sinu kui kasvatusteema eksperdi meelest?
See teema mõjutab lapse staatust, paarisuhet, meie abielukäsitlust
ja seda, kuidas tulevasi põlvi kasvatatakse.
Kui seda lapse seisukohast vaadata, mis on kõige olulisim aspekt?
Seda nimetatakse vahel võrdõiguslikuks abielukäsitluseks
ja kaitstakse seda võrdõiguslikkuse nimel.
Üks tähtsaim asi meeles pidada on see,
et ÜRO Laste Õiguste Leppe järgi
on lapsel sünnist peale õigus
tunda oma vanemaid
ja olla nende hoole all.
ÜRO Inimõiguste Deklaratsioon peab bioloogilise isa ja ema,
ehk mehe ja naise vahelist abielu ühiskonna põhiüksuseks
ning lapse all mõeldakse sellest sündivat last.
Lapsel on seega ÜRO Laste Õiguste Leppe järgi õigus
tunda oma bioloogilisi vanemaid.
- Mõlemaid vanemaid?
- Jah mõlemat bioloogilist vanemat ja olla nende hoole all.
See on osa traditsioonilisest heteroseksuaalsest abielukäsitlusest.
Sellest lähtub abielu põhiolemus.
Mehe ja naise seksuaalsuhtest sünnib laps,
ning sellest olenevalt kuuluvad abielu käsitluse juurde omadused
nagu ustavus, kuna laps kasvab peres ligi paarkümmend aastat;
ning eksklusiivsus, kuna ollakse seksuaalselt teineteisele pühendunud.
Lapsi võib olla ka mujal
ja sellesse abiellu saab sündida ka teise mehe lapsi.
Abielu põhinorm lähtub sellest struktuurist,
mida sisaldab ka ÜRO Laste Õiguste Lepe.
Võrdõigusliku abielu probleem on selles,
et see rikub lapse põhiõigust, mille on heaks kiitnud ka Soome
ja lubanud seadusandluses järgida.
Rikkumine seisneb siis selles, et juba lähteasendis
poleks lapsel selles abielus võimalust
olla seotud mõlema vanemaga,
kuna tegemist on homo- või lesbipaariga,
kust puuduks teine sugupool.
Vastavalt määratlusele viib see abielu tähenduse muutumisele.
Kui tahaksime abielu sooneutraalselt määratleda,
viib see selleni, et lapse põhiõigus
tühistatakse juba abielu määratluses.
Seejärel ei saaks me seda kui abielu tähendusse kuuluvat
õpetada enam isegi heteroseksuaalsetele paaridele.
Tekiks küsimus, kas peab abielu käsitlust nii radikaalselt muutma,
et sellel on potensiaalselt katastroofilised tagajärjed
tulevastele lastele?
Kui me ei saaks õpetada tulevale põlvele enam seda,
et lapsed vajavad isa ja ema,
siis isad, kes seni pole laste eest niikuinii piisavalt vastutanud,
ja lapsed kasvavad idee järgi, et laps ei vajagi tingimata isa,
sisestame siia vale, ja lapse seisukohast traagilise mõtte,
et laps ei vajagi isa.
Uut käsitlust on kaitstud just selle mõttega,
et teisest soost vanemat polegi tingimata vaja,
nagu lapse seisukohast poleks sel mingit korvamatut kaotust,
kui tal poleks algusest peale isa või ema.
Selle poolt esitletakse väga tugevat teaduslikku tõestusmaterjali.
Kui perest puudub näiteks isa,
kannatavad nii poeg kui tütar selle pärast omal moel.
Statistika näitab, et ilma isata kasvanud poeg
ilmutab agressiivsemat käitumist ja kuritegelikke kalduvusi;
tütar satub kergemini seksuaalse ärakasutuse ohvriks,
ja teismeliste raseduste arv on kõrgem isata kasvanud tüdrukute seas,
kuna nad ei õpi isa, ega mehe eeskuju, kes austab naist,
ega mõista selles valdkonnas mehe-naise suhet piisavalt hästi.
Teadmist, et laps vajab isa ja ema, toetab väga tugev teaduslik alus.
Uue abieluseaduse toetuseks on arendatud raporteid,
kus väga vildakate uurimuste põhjal väidetakse,
et sellist vahet pole olemas.
Vildakate uurimuste all pean silmas selliseid,
mille valimiks on keskmiselt 30-60 inimest,
keda pole juhuslikult valitud.
Sel juhul ei esinda nad kogu rahvastiku spektrit.
Kui küsitleme samasoolisi vanemaid nende kogemuse kohta,
või mis tahes vanemaid, siis teame,
et vanematel on tohutuid illusioone tegelikkuse kohta.
Teame seda abielulahutuste teemalistest uuringutest.
Kui küsitleme abielu lahutanud isa, võib ta suhet lapsega heaks nimetada.
Laps aga võib kogeda, et isa on ta maha jätnud.
Kui ehitame käsitluse sellele, et isal pole tähtsust,
siis uuringute alusel, kus on küsitletud samasoolisi paare,
või väiksemaid lapsi,
keda mõjutavad veel tugevalt vanemate arvamused,
on see väga subjektiivne alus.
Uurimused, mis põhinevad ulatuslikel juhuslikel valimitel,
näiteks Mark Regneruse äsjane uuring, mis testis 40 eri aspekti,
näitavad need mitmetes aspektides suuri erinevusi,
võrreldes peredega, kus emal või isal on homosuhe.
Kui võtta dimensioonid, nagu masendus,
kooliedukus jms, näeb suuri erinevusi.
Populaarkultuuris on loodud müüt, et isal ja emal pole tähtsust,
ning väidetavalt põhineb see teadusel, kuid tegelikult mitte.
Siin on sügav vastuolu, mida igaüks võib näha,
kui kuulab jutte, et isa või ema pole tingimata vaja,
mis põhineb puudulikel uurimustel,
ja ometi on populaarne telesaade,
kus otsitakse isa või ema.
Kui keegi on kasvanud isata,
siis saade investeerib palju raha ja aega selle isa otsimisele
kasvõi teiselt poolt maakera.
On väga emotsionaalne hetk,
kui poeg või tütar oma kadunud isa või emaga kokku saab.
Väga tihti küsitakse:
Miks sa mind hülgasid? Miks sind kohal polnud?
Praktikas on isa puudumine väga jõuline ja tundeherk asi.
Samas püütakse kogu seda dimensiooni eitada,
nagu see polekski tõde. Siin on sügav vastuolu.
Vastuolu on eriti problemaatiline,
kuna uus abielukäsitlus sisestataks ka haridusse.
Kui too abielukäsitlus võetakse vastu seadusena,
juurutatakse see ka koolides, kommunikatsioonis, lasteraamatuis
ja igal pool.
Vastupidise sõnumi levitamine oleks seadusevastane.
Sel juhul ei või me edastada noortele meestele,
kui tähtis on kanda tulevikus isa vastutust.
Naisega võrreldes on mehe suhe lapsega veidi eraldiseisvam.
Naine kannab last ja sünnitab ta. Mees peab suhte looma.
Ülioluline on isa moraalitaju, abielukäsitlus
ja mõistmine, et ta on lapsele tähtis.
Kui kogu kultuur koos seadusandlusega
kuulutab vastupidist - sul pole tähtsust,
laps saab ilma sinuta hakkama -, on isal kergem, eriti seetõttu,
et abielukäsitluses rõhutatakse
täiskasvanute vahelist intiimset tundesuhet.
Kuigi mees on abielus,
võib tal kergelt tekkida töökohas näiteks teine intiimne tundesuhe
ja olemasolev tundesuhe ei tundugi enam nii intiimsena.
Kui õpetatakse, et tegelik abielu on intiimne tundesuhe,
ja suhe, kust laps on sündinud, ei tundugi enam nii intiimne,
ja teine tundub meeliköitvam,
ning kui puudub kohustus lapse suhtes, viib see selleni,
et õhutame moraalitut lapsele valu tekitavat käitumist,
kus isa ei kanna lapse eest vastutust.
Lapsel oleks oluline isaga iga päev kontaktis olla,
mitte teada lihtsalt tema olemasolust kuskil.
Toodame uue abielukäsitlusega palju lapsi,
kelle isad nad hülgavad, pidades seda samas õigeks.
Teatud mõttes see uue abielukäsitluse sisemise loogika järgi ongi õige.
Selle loogika järgi on abielu aluseks intiimne suhe.
Seda on turustatud väidetega, et nende jaoks, kes usuvad vana,
klassikalist abielukäsitlust, ei muutuvat midagi.
Väidetavalt tuuakse nende kõrvale vaid uus inimrühm,
kes saab samad, võrdõiguslikud õigused.
Kõik sinu öeldu lükkab selle ümber.
Uue abieluseaduse alusel
muutuks abielu käsitlus.
Asi poleks vaid mingi uue inimrühma lisamises.
Kasvatuse ja hariduse alustaladest peale
vana käsitlust enam poleks.
Väide, et praegune abielukäsitlus ei ole võrdõiguslik, on väga eksitav.
Igaüks, kes täidab tingimused - iga täisealine mees või naine
võib abielluda, peaasi, et ei abielluta lähisugulastega.
See puudutab eranditult igaüht.
See on täiesti võrdõiguslik.
Sooneutraalse abieluga tahetakse muuta abielukäsitlust,
nii et lapselt võetakse too õigus.
Lapse tähendus marginaliseerub.
Selles ongi heteroseksuaalse ja homoseksuaalse abielu vahe,
et esimene neist viib lapse sünnini ja teine mitte.
Need kaks paarisuhtevormi on seadusandlikult erinevad.
Kui räägime homoseksuaalsetest meessuhetest,
siis homomeeste pikaajalised suhted on enamasti avatud.
Mees ei ole oma meespartneri teiste suhete suhtes armukade.
Truudusetus süvendab homosuhte püsivust.
Truudusetus heteroseksuaalses abielus aga tõenäoliselt hävitab abielu.
Mees on armukade naise suhtes.
Kui loome sooneutraalse abielukäsitluse,
kaasneb sellega automaatselt homosuhte avatus.
Truuduse ideaal lähtub paljuski sellest,
et kui suhtes sünnib lapsi,
vajavad lapsed mõlemaid vanemaid vähemalt paarkümmend aastat.
Nad vajavad terviklikku peret, et lapski kasvaks terviklikult.
Siis tuleb kogu seda dünaamikat ja kõiki neid normatiive
muuta ka hariduses ja kasvatuses, kui seadusandlus määrab,
et abielu hõlmab mõlemat tüüpi paare.
Mis juhtus paarisuhtega selles osas,
et heteroseksuaalses suhtes on tähtis just mehe ja naise erinevus?
Sedagi muudetaks radikaalselt
ja ühendada püütakse kaht samasoolist.
Mis tähendus sellel on?
See on oluline nii paarisuhte püsivuse
kui laste seisukohast.
Laste jaoks on erinevus oluline, kuna vanemad tasakaalustavad
ja täiendavad teineteist.
Sel juhul leiaksid nii poisid kui tüdrukud peres
nii samastumismalli kui ka vastassugupoole malli
ning ka eeskuju selle kohta, kuidas vastassugupoolde suhtuda.
Paarisuhte seisukohast muudab samasoolisus suhte ebahuvitavaks.
Väga harva
on meeshomopaarid pikas suhtes teineteisele truud.
Naispaaride puhul, nagu ka homopaaride puhul üldiselt,
on abielulahutuste protsent kõrgem kui heteroseksuaalsetes abieludes.
Naispaarid on ehk truumad, kuid abielulahutuste protsent
on kõrgem kui homoseksuaalsete meespaaride oma.
Selle põhjuseks on eelkõige kiire huvi kadumine suhtes.
Laste jaoks on selline keskkond veelgi ebastabiilsem
kui heteroseksuaalses abielus.
Lapse jaoks on abielulahutus väga traumaatiline kogemus.
Lapse kasvamise ja sotsiaalse kasvatuse seisukohast
ei õpi ta erinevuse tähendust samamoodi,
kui ta oleks õppinud seda peres, kus abielus on mees ja naine.
Ta ei õpi ka seda,
milline on terve suhe kahe sugupoole vahel.
Just seetõttu satuvad isatud tüdrukud
seksuaalse ärakasutamise ohvriks, et neil pole eeskuju,
kuidas naist respekteeriv mees naisesse suhtub
ja nad ei oska seda nõuda.
Kui tegemist on nii radikaalse muutusega
ja seda on meile nii jõuliselt turustatud,
et see seadus võidakse vastu võtta, kuidas näed tulevikku,
ja mida peaksime kristlastena antud olukorras tegema?
Kristlased on surve all
muganduda uue abielukäsitlusega.
Sellele kinnast heites,
esitad väljakutse ka seaduslikkusele.
Me ei tea, kui palju hakatakse sekkuma kristlikku abieluõpetusse.
Olukord ei muuda kuidagi inimese loomust ega tõde.
See ei muuda kuidagi sündivate laste vajadust
kasvada koos isa ja emaga.
Kui ülejäänud ühiskond läheb selles enesepettuses üha kaugemale,
mida toetatakse näiliste uuringutega, mida ei saa üldistada,
on kristlaste kohus seda selgemalt esile tuua rõhutute õigusi,
antud juhul laste õigusi, keda keegi ei kaitse.
Täiskasvanud kaitsevad õigusi, mida nad enda omaks peavad.
Riikides, kus sooneutraalsed abielud on seadustatud,
pole homoseksuaalsed paarid leidnud,
et see midagi olulist oleks muutnud,
võrreldes registreeritud paarisuhte seadusega.
See ei too homopaaridele tegelikult kasu,
kuid omab hävitavat mõju heteroseksuaalsete laste ja noorte
sotsiaalsele kasvatusele
ning heteroseksuaalse abielukäsitluse edastamisele uuele põlvkonnale.
Seetõttu toodab see lapsi, kelle isad on nad hüjanud.
Suurim ohver kogu protsessis on tulevased lapsed.
Need, kellel pole häält, tallatakse jalge alla.
Sel juhul on meil kristlastena kohus,
sõltumata sellest, mis toimub seadusandluses,
kaitsta kannatavate laste õigusi
ning püüda jõulisemalt esile tuua elukommete erinevusi.
Läheb aastakümneid, enne kui on võimalik saada põhjalikke uurimusi,
mis näitavad selle seadusandluse tõelisi tagajärgi.
Oled kasvatusteooria ja -traditsiooni professor.
Kas sul on infot mineviku näidete kohta,
kus laste õigusi on samamoodi jalge alla tallutud,
ja suudetud hiljem tagasi pöörduda?
Kas on lootust kunagi naasta
väike- ja veel sündimata laste jaoks terve ja parima mudeli juurde?
Teame inimkonna ajaloost,
et kõik kultuurid on austanud abielu.
Isegi Antiik-Kreekas ei tulnud Aristotelesele ja teistele pähe
kaitsta homoseksuaalset abielu.
Nad kaitsesid abielu mehe ja naise vahel,
kuigi kultuur suhtus homoerootilisusse positiivselt.
Meil on bolševike katsetusi, kus loobuti kristlikust abielumõistest.
Nad pidid sellest väga ruttu loobuma.
Hetkel võetakse selle info nahk laste seljast;
nemad peavad tagajärgi kannatama ja ootama, et kultuur ärkab kord.
Ja kui ka ärkab, kas ka hoolib.
Ärkamiseks tuleb naasta täielikult selle juurde,
mis on hea, tõde ja õige.
Alati on lihtsam rikkuda kui ehitada.
Ehitamine on alati aeglasem.
Inimestel on raske seista vastamisi tõega selle suhtes,
kuidas nad tekitavad kannatusi oma kõige lähedasematele.
Maggie Gallagher, kes USAs uue seadusandluse vastu võitleb,
jõudis oma nägemuse juurde selle läbi,
et elas seksuaalrevolutsiooni ajal vaba seksuaalelu,
millest sündis abieluväline laps.
Ta nägi väga lähedalt oma lapse isatuse valu.
Ta mõistis, et tegemist on loomuseadusega.
Kui seda rikume, rikume iseennast.
Tulevik näitab, kas naaseme valulise kogemuse kaudu,
või annab Jumal meile armu seda kuidagi teisiti mõista
ning valelt teelt ära pöörduda.
Aitäh saates osalemast, Tapio Puolimatka!
Aitäh, head vaatajad!
Oleme usutavasti kõik äsjakuuldu valguses mõistnud,
kui sügavast ja laiast teemast räägime,
kui on jutt abielust ja selle olemasolevast käsitlusest.
On aeg palvetada ja tegutseda selle kaitseks,
et säiliks, mis on parim meie lastele
ja nende kaudu ka meile.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri