Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Oleme Piiblikohvikus rääkinud väga erinevatel teemadel.
Täna läheme Piibli kõige kesksema teema juurde -
Johannes 3:16.
"Sest nõnda on Jumal maailma armastanud,
et ta oma ainusündinud Poja on andnud,
et ükski, kes temasse usub, ei hukkuks,
vaid et tal oleks igavene elu."
Sellest tuumküsimusest räägime toimetaja ja teoloogi Pasi Turusega.
Tere tulemast taas saatesse!
Aitäh, on rõõm sinuga sellel tähtsal teemal vestelda!
Ütle alustuseks, milline on sinu suhe selle kirjakohaga?
Kas see on mõnes eluolukorras sulle kuidagi eriliselt avanenud?
Ei tea, kas julgen öelda, kuid mu noorpõlves oli etapp,
kus olin tüdinud sellest Johannese 3:16 kirjakohast.
See oli nii klišeelik ja ära leierdatud,
et seda võis lugeda ja mõelda samas muudele asjadele.
Kuid ühel hetkel peatusin mõtlema, miks see nii on.
Lugesin seda kirjakohta ühe sõna haaval, et süveneda,
mida seal tegelikult öeldakse.
Tundub, et selle kirjakoha elluärkamiseks meie eludes
tuleb selle veerel taas ja taas peatuda.
Just seda me täna teemegi.
Kardan samuti, nii enda kui teiste kauem usus olnute elus,
et see tuumade tuum hakkab tuhmuma.
Lugesin hiljuti uurimuse kohta
netilehes Seurakuntalainen.fi,
et evangeelsetes ärkamiskogudustes kogu läänemaailmas
jutlustatakse üha vähem sellest tuumküsimusest,
Kristuse lunastustööst,
ning keskendutakse sellele, et inimesed end hästi tunneksid.
See on väga hirmutav uudis.
Oleks silmakirjalik selles USAd süüdistada,
kuid USAs toimus mullu suur lahing presbüteri kirikkonnas.
Nad said uue Lauluraamatu,
kust oli välja jäetud laul "In Christ alone" (Vaid Kristuses),
kuna üks salmirida ütles:
Ristil leevendas Kristus Jumala viha.
Üks põhjus, miks põhitõed on kadunud,
on selles, et kadunud on palju muudki.
Näiteks, et oleme eksinud inimestena
Jumala viha ja Tema õiglase kohtumõistmise all
ning vajame Jumala armastuses antud Jumala Poja ohvrit meie eest.
Nii hakkab kõne Jumala armastusestki
muutuma üldhumanistlikuks heatahtlikkuseks,
mida Jumal taevas meie suhtes tunneb.
Kuid ülejäänud tervikust lahus peegeldub see just nii nagu ütlesid.
Meie hea sõber Johan Candelin, kes on palju maailmas reisinud,
ütles, et põhiroaks mitmekäigulise lõuna puhul,
ehk tuumküsimuseks, saab see,
kas Kristus on ainus Päästja, unikaalne ja ainukordne,
ja pole muud viisi pääsemiseks, kui uskuda Temasse.
Kui seda eitama hakatakse, on lõpp käes.
Kui mõelda meie kirjakohale Joh 3:16, mis algab sõnadega:
"Sest nõnda on Jumal maailma armastanud ...",
tekitab see küsimuse, kuidas.
Sõna 'nõnda' on algkeeles 'hutos', mis ei tähenda seda,
mida paljud mõtlevad: armastab 'nii palju', 'nii tohutult',
kuigi see sõna sisaldab sedagi.
Selle põhitähendus on: "Sest sel moel on Jumal armastanud".
Kuidas on siis Jumal maailma armastanud?
Nõnda, et Ta andis oma Ainsa Poja.
Eelkõige sel moel osutas Ta oma armastust.
Kui olin kunagi tüdinud selle kirjakoha korrutamisest,
avas selle minu jaoks uuesti, kui mõistsin,
et Jumala armastusel on konkreetne nimi:
Jeesus.
Me ei saa lahutada Jumala armastust sellest,
et Ta armastas maailma nõnda, et andis siia maailma Jeesuse.
Mõned räägivad siinkohal Jumala armastusest üldiselt,
et see on Tema mingi hea tundmus meie suhtes.
Ma ei kahtlegi, et Jumalal on meie suhtes soojad tunded,
meil on Tema soosing, kuid see on Kristuses.
Kui sellest kontekstist Jeesus välja jätta,
kaotame midagi äärmiselt olulist.
Lubasime, et vaatleme seda sõnahaaval.
"Sest nõnda ..."
"Sest sel moel, sellisel viisil, on Jumal ... armastanud".
Mis sa selle kohta ütled?
Seegi on kadunud.
On Püha Jumal ja meie oleme Tema viha all.
Kui seda poleks, poleks Kristusel põhjust surra.
Selles on ka näha, et armastus meie vastu tuleb ülalt.
Küsimus on selles, et Jumal armastab meid,
mitte selles, kui palju meie oleme Jumalat armastanud.
Johannes kirjutab oma 1. kirjas,
mida ma ei taha peast tsiteerida ...
- Kas mõtled seda: Selles on armastus,
et Jumal on meid armastanud, mitte meie teda?
- Just. 1. Johannese 4:10 -
"Selles on armastus - ei, mitte selles,
et meie oleme armastanud Jumalat, vaid et tema on armastanud meid
ja on läkitanud oma Poja lepitusohvriks meie pattude eest."
Kui tahame kohtuda Jumalaga, ei toimu see seeläbi,
et püüame end armastatavaks, Jumala armastuse vääriliseks muuta
ja nii Tema armastust osta,
või veenda Jumalat, et väärime Tema armastust.
Vaid see on armastus,
mille Jumal läkitas taevast meile oma Pojas Jeesuses Kristuses.
Billy Grahami väimees Tchividjian kirjutas raamatu "One Way Love",
mida maailmas väga kiidetakse: Ühesuunaline armastus.
See tuleb Jumalalt meile. See on ülihea uudis.
Kui end ausalt vaatame ning näeme kõike pattu ja mässu,
ebaõnnestumisi, vigu,
siis Jumal ei armasta mind kunagi sellepärast, mis mina olen,
vaid seetõttu, et see armastus lähtub Temast.
Hiljuti oli Helsingin Sanomates teadusartikkel,
kus teadustoimetaja kirjutas,
et tema meelest on teadus jumalad kõrvale tõuganud,
mis on jätnud järgi tühjuse, kus inimene otsib endale ikka mõtet,
mida teadus talle anda ei saa.
Uue Testamendi ja Johannese sõnum selles kirjakohas on see,
et on olemas Jumal. Me ei ole üksi.
Jumalat pole kuhugi tõugatud. On Jumal, kes meid armastab.
Eesmärgi leidmine inimesele, kes mõtleb, kas ta on maailmas üksi;
kes mõtleb, et universumi paisudes muutub ta üha tähtsusetumaks,
on selles, et on Jumal, kes on veelgi suurem
ja kes armastab väikest inimest. Täiesti vapustav sõnum!
See meenutab veel üht uudisraamatut maailmas:
"Jesus or nothing", Jeesus või mitte midagi.
Keegi võib küsida, kuidas see valik nii karm saab olla.
Aga nii see on.
Kui Jumalat poleks ja kõik oleks tekkinud juhuse läbi,
kui palju sa kosmosesse ka ei hüüaks, ükski aatom seal ei hooliks su elust.
Kui seal on Jumal, on koda niiöelda asustatud,
seal on keegi kodus, akendes põleb tuli.
Poeg või tütar on teretulnud koju ja see tekst ütleb,
et sa ei pea teatud moodi olema, sa ei pea seda ära teenima.
Isegi usklikena on meil igasugu valemeid:
"Kui teen seda ja teist ..., ja "Olen nii halb kristlane ...".
Jumal armastab endast lähtuvalt.
Ta saatis oma Poja Jeesuse.
Kui Jumal on nõnda armastanud, et saatis oma Poja Jeesuse,
siis Jumal, kes on kõige hea allikas, tahab meile parimat.
Andes meile parima,
annab Ta universumi parima - Iseenda.
Pole midagi suuremat, paremat ega kõrgemat.
Ta annab oma Pojas Jeesuses Kristuses iseennast.
Jeesuses andis Jumal oma parima.
Igaühel meist on kodus midagi, millest loobumise puhul võiks öelda,
et meil pole enam midagi ja meie kodu oleks siis otsekui tühi.
Võime kujutleda, et Taeval polnud midagi paremat anda kui Jeesus.
Taevasse ei jäänud midagi sellist,
millega Jumal oleks võinud veel rohkem näidata,
et armastab meid veel rohkem.
Usklikena jääme oma hardushetkedel vahel mõtlema:
Kuidas me teame, et Jumal meid armastab.
Otsime armastuse kogemust mingist vaimsest palvekogemusest.
Jumala armastus on muutunud mingiks karismaatiliseks kogemuseks,
millesse suhtun iseenesest positiivselt.
Kuid Uues Testamendis pole Jumala armastus
eelkõige mingi palvehetkel kogetud tunne, vaid teadmine,
et Jumal armastab mind, kuna Ta andis Jeesuse.
Lähme tähtsa sõna 'armastanud' juurde.
Seegi on sõna, mis on tihti odav,
nagu ingliskeelses laulus: "I love you. What's your name?"
Selles puudub sügavus ja sisu.
Rääkisin ühel meesteüritusel hiljuti,
et lugesin ühest abielupaarist,
kes tähistas 80. pulmaaastapäeva.
Mehed olid šokis: Pole võimalik! Täna kestavad abielud 2 nädalat.
See on kurb.
Armastus on odav, sellesse ei jaksata enam uskuda.
See armastus on hoopis midagi muud.
Ennastohverdav armastus.
Selle armastuse kohta ütleb Piibel:
Jumal on meid armastanud enne maailmaajastu algust.
See on igavene armastus.
Jumal tundis meid enne maailma eksisteerimist.
Võime jõuda uue teemani: mis on Jumala etteteadmise
ja ettemääramise piir.
Nägin kord telerist saadet inimeste koduvideotest.
Mulle jäi meelde üks.
Kaamera oli püstitatud köögiuksele ja mees seisis selle kõrval.
Naine tuli koju ja mees ütles, et tal on midagi öelda.
Naine imestas kaamera üle. Mees ütles: Arst helistas.
Naine oli veidi aega hämmningus ja siis jõudis talle kohale.
Vaataja mõistis, et arst oli teatanud naise rasedusest.
Peagi sünnib laps.
Kõik peaksid nägema selle naise reaktsiooni.
Ta hakkas rõõmustama ja kilkama, kuid tegi siis midagi meeldejäävat.
Ta vaatas kaamerasse ja ütles lapsele, keda veel polnud:
Mu kallis, oleme sind nii väga oodanud!
Oleme sind armastanud! Olen nii rõõmus sinu saabumise üle!
Mõtlesin siis,
et selline ongi Jumala armastus enne maailma ajastute algust.
Jumal rääkis meiega Jeesuses ja armastas meid
enne kui olemas olime.
Sellest Johannes räägibki.
Tahaks siinkohal öelda: Kas kuulsid seda, vaataja?
Sind on oodatud. - Sind on soovitud! Sind on armastatud!
Keegi pole siin maailmas eksitus.
Vanemad võivad öelda, et sündisid kogemata.
Jumala perspektiivist pole keegi siin eksitus.
Toosama Johannes näeb Ilmutuseraamatus taevas
suurt rahvamassi ülistamas: Sina, meie Issand ja Jumal,
oled väärt võtma au ja austust ja väge,
sest sina oled loonud kõik, kõik olev on loodud sinu tahtmise läbi!”
See on Jumala armastus.
Igaüks, kes meid kuulab ja kuuleb seda Johannese sõna,
on olemas, kuna Jumal on tahtnud teda siia maailma
oma armastuse objektiks.
See meenutas mulle üht piibliklubi, kus oli üks tütarlaps,
kelle ema ja isa olid nõrkuse hetkel talle karjunud:
"Sa oled eksitus. Keegi ei tahtnud sind."
See jättis tema ellu väga sügava haava.
Ütlesin talle: Keegi sind ikkagi tahtis.
Ta arvas, et mõtlesin tema isa, ja ütles, et isa oli emaga nõus.
Ütlesin talle, et Jumal tahtis teda.
Ütlesin, et mul on vaieldamatu tõend.
"Sind poleks muidu olemas."
Sind poleks olemas, kui Jumal sind ei tahaks.
Ta tahtis sind 100%-lise veendumusega.
Järgmine lause: "Ta andis oma ainusündinud Poja."
Asi pole selles, mida mina võin anda või teha.
Evangeelium pole pelgalt võimalus muutuda,
kuigi see on sedagi.
Jumal ei andnud vaid mingit võimalust,
vaid iseennast oma Pojas.
See on andev armastus.
Ja see ei lõpeta kunagi andmist. Kõigepealt annab Ta elu, vabaduse,
andestuse, kui vale valiku teeme, annab uusi võimalusi.
Kui keegi küsib: Mitu korda?,
on hea meenutada Jeesuse sõnumit andeksandmise kohta.
Jumal andis oma Poja, annab patud andeks,
kuid see pole lihtsalt:
Hea küll, kui lubasin, ju siis pean andma.
Piibel ütleb, et Ta võtab meid oma lasteks.
Jumala andmine pole vastumeelne kohustus.
"Sest nõnda on Jumal maailma armastanud, et ta andis ..."
Armastus tuleb kõigepealt.
Andmine lähtub Jumala armastusest meie vastu,
mitte kohusetundest.
Iga kord, kui inimene tunnistab pattu ja tuleb Jeesuse juurde,
kui suured tema eksimused ka poleks, võib ta kindel olla,
et Jumal jookseb, nagu Kadunud Poja tähendamissõnas.
Jumal tuleb, Ta ei hakka meie järel jooksma,
kuid kui tuleme Tema juurde, võtab Ta meid avasüli vastu
ja tuleb meie juurde ning andestab heldelt kõik patud.
See ei sünni mingist kohusetundest nagu mõni ametnik annaks abi,
vaid seepärast, et Ta armastab ja et kuulume Talle.
Tohutult hea uudis!
Asi pole lihtsalt isas, kes annab lapsele raha
ja ütleb: Katsu hakkama saada.
Maailmas on selliseid lapsi, kelle isad-emad on nad hüljanud
ja saadavad vaid raha.
Antud juhul mitte üksnes ei anta, vaid võetakse laps ka vastu.
See tähendab, et temaga elatakse, nii heas kui halvas.
Jumal annab Jeesuses meile patud andeks,
võtab meid oma lasteks ja annab ka Püha Vaimu.
Ta annab meile lapseõiguse, saame Kristuse kaaspärijaiks.
Jeesus ütles: Kõik, mis kuulub Isale, on minu.
Kui oleme Kristuse kaaspärijad, kuulub kõik Tema oma ka meile.
Jumal on meid nii palju armastanud.
Maailmas pole midagi, mida sellega võrrelda.
Kristuses annab Jumal meile kõik, mis Tal on.
Aeg liigub lõpu poole, lähme edasi.
"Andis oma ainusündinud poja ..." Sellest juba rääkisime.
- Üheainsa. - Oma parima.
- "Et ükski, kes temasse usub, ei läheks hukka ...".
- Need on kõige pöördelisemad sõnad.
Ütlesin algul, et tundus nagu oleks see kirjakoht kulunud.
Sellest reast, "Ükski, kes temasse usub",
hüppavad liiga paljud piiblilugejad liiga kiiresti üle.
Loeme seda: "Sest nõna on Jumal maailma armastanud,
et keegi ei hukkuks."
Kuhu kadus usk? Siin toimub pööre seoses usuga.
"Ükski, kes temasse usub ..."
Kui siit usu välja jätame, jääb järgi vaid tüvi,
kus Jumal näib läbikukkujana.
Kas Jumala armastus on selline, et Ta armastab ja annab,
kuid ometi on paljud hukka läinud?
Kui aga rõhutada, et "ükski, kes usub",
annab see tohutu turvatunde igaühele, kes usub.
Mitte ükski, kes usub, ei lähe kunagi hukka.
Räägime veidi usust. - Seegi on seotud andmisega.
- See on eelkõige vastuvõtmine ja usaldus Jumala tõotuste suhtes.
See on sama, mis tooli istudes uskuda, et tool kannab meid.
See on tooli omadus. Minu usk ei hoia tooli püsti.
- Äärmiselt tähtis asi.
- Mina istun usaldavalt tooli ja tool hoolitseb kandmise eest.
Samamoodi ei toimu minu usaldus Kristusse minu usu jõul,
vaid usk on vahend, mis paneb mind lootma Kristusele,
kes hoolitseb pääste eest.
Ta hoolitseb selle eest nii täiuslikult,
et Tema käes ei lähe hukka ükski, kes Temasse usub.
Seepärast rõhutasid usupuhastajad kolme tuumiklauset:
"Üksnes Kristuse tõttu", "Üksnes armust" ja "Üksnes usust".
Usk on vaid tühjad käed, vahend, mis võtab vastu, usaldab ja hingab.
Usk pole põhjus, miks sa päästetud saad,
usk pole tekitanud pääste alust.
Tihti jäädakse oma usku põrnitsema.
Mõned küsivad, kuidas uskuda. "Ma ei koge seda kuidagi."
Inimesed mõistavad usku psühholoogilise, intensiivne tunde
või meeleoluna.
Usuelu alguses oli mul üks ängistav hingeprobleem.
Kui pean pidevalt Kristust uskuma, mis saab siis, kui ma magan?
Peaksin ju pidevalt teadlikult Jeesusele mõtlema.
Mõtlesin, et pean pilgu pidevalt Jeesusel hoidma.
Mis siis saab, kui magan, ja mu mõtted pole Kristusel?
Mõistsin, et asi pole minu uskumise uskumises,
või minu ponnistuses.
Pean lootma sellele, et Kristus teeb, mida Ta on lubanud.
Usaldan Teda ja toetun Temale.
Tool kannab sind ka siis, kui sinna tukkuma jääd.
Ma ei mõtle pidevalt sellele toolile, kas ta ikka kannab mind.
"Ma nüüd usun, et istun siin, ja see kannab, see kannab."
Meie usu objekt pole meie endi usk. - See just ongi see võti.
Oleme selle salmi viimase osa juures:
"Et ükski, kes temasse usub, ei läheks hukka ..."
On võimalus hukkuda.
Enne kui sellest räägin, mainiksin veel usu puhul,
et otsustav pole mis tahes usk, vaid usk õigesse objekti.
Vahel räägitakse usunditest väga üldiselt,
kuid Johannese 3:16 osutab, et mitte igasugune usk ei päästa,
vaid usu objekt peab õige oleme.
Kui öösel pea valutab ja lähed ravimikabineti juurde
ning võtad kogemata aspiriini asemel arseeni,
siis kui suur su usk aspiriini ka poleks, pole sellest kasu,
kuna oled võtnud vale tableti. Usk iseenesest pole võti,
vaid usk õigesse objekti, antud juhul Jeesusesse.
Väga asjalik võrdlus.
Tugevaimgi usk sellesse, et võtsid aspiriini, ei aita sind,
kui võtsid vale tableti.
Tugevaimgi usk millessegi muusse,
kui sinu eest ristil surnud Jeesusesse Kristusesse, ei päästa.
Ja vastupidi - nõrgimgi usk ja toetumine Jeesusele päästab.
Pole öeldud, et mitte ükski, kes Temasse raudkindlalt usub
ja rusikad pingul uskuda punnitab, vaid ükski, kes Temasse usub,
ei lähe hukka.
Hukatus on tagajärg, kui hüjatakse Kristus,
kelle Jumal on armastuses saatnud.
See on ainus patt, mida ei saa andeks -
kui Kristus jäädavalt hüljatakse.
Üks rida on veel järgi: "Vaid saab igavese elu."
See on hukatuse vastand.
Hukatus tähendab igavese elu kaotamist.
Kui Jumalat poleks,
oleks inimene totaalne kosmiline orb.
Hukatuse kohtuotsus tähendab,
et inimene jääb igaveseks ilma Jumalata.
- Ilma Jumala headusest.
Ta on eraldatud kogu Jumala armust, headusest jms
ja peab ise oma pattude eest karistust kandma,
kuna ta ei alistunud Kristusele, kes selle Tema eest ära kandis.
See on väga rikas kirjakoht ja me pole seda veel ammendanud.
Puudutasime seda vaid põgusalt, kuid see jättis hea maitse.
Aitäh, Pasi Turunen.
- Aitäh, see oli mullegi hea meeldetuletus.
Meie vajame seda rohkem kui keegi teine,
või vähemalt samapalju kui kõik teised.
Aitäh. Õnnistust sinu töösse ja ellu!
Aitäh, head vaatajad!
Selles kirjakohas on palju rohkem, kui täna katta jõudsime.
Puudutasime veidi seda ühesuunalist armastust,
millega Jumal meid armastab, Temast endast lähtuvalt.
Mis tahes eluolukorras sa ka poleks, milline su südame olukord ka poleks,
tean sinu kohta üht:
Jumal, kes su lõi, armastab sind, ja nagu see naine ütles kaamerasse:
Sa ei tea, kui oodatud ja soovitud sa oled!
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri