Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime Siberist ja mida Siber õpetab.
Mul on külas pastor ja misjonär Juha Saari.
Tere tulemast! - Aitäh.
Läksid esimest korda Siberisse tööle 2000. aastal
ja olid seal päris pikalt.
Naasid hiljuti Soome ja jätkad endiselt Siberi tööd.
Alustame klassikalise küsimusega -
Mida Siber sulle õpetas?
See on liiga raske küsimus.
See on mind ilmselt inimesena muutnud.
Vaatan elule veidi teisest perspektiivist.
Siber on õpetanud mulle Jumala armulisust,
et kõik on lõpuks ikkagi Jumala käes.
See on õpetanud mulle palvetamist.
Tihti tundub mulle, et probleem pole selles,
et Jumal ei vastaks palvetele, vaid kas mul on tõsi taga,
kui Jumala ees olen ja palvetan.
See on kindlasti muudki andnud, väga rikka elu.
Kui sinna läksid, oli seal raske seis.
Rääkisid eelmises saates, et alles oli vaid kolm kirikut.
Kõik oli hävitatud ja usklikud olid hajuvil.
Alustasid tööd üsna nullist. Millised olid suurimad väljakutsed?
Algetapis oli seal üks grupp,
kes ei tundnud end kogudusena.
Koguduse põhielemendid on regulaarsed jumalateenistused,
ja leerikool, et inimestele kristluse aluseid õpetada.
Pühapäevakool, inimeste ristimine ja leeritamine -
kõigest sellest struktuurist see töö algas.
Ütlesid, et Venemaal usutakse Jumalat.
Lähtekoht polnud ateistlik,
kuigi riik oli püüdnud usku välja juurida.
Inimesed uskusid Jumalat, kuid mitte Jeesust isiklikult.
Vene inimene on väga religioosne või ebausklik.
Nende meelest on igasuguseid jõude ja eksisteerib saatus.
Neil on tugev saatuseusk.
Väga vähesed eitavad Jumalat.
Isegi karmid kommunistid võivad öelda:
Olin ateist, aga Jumalat ei salanud ma kunagi.
Nimetasin seda vene skisofreeniaks.
Samal ajal kui Jumal ametlikult ei eksisteeri,
praktilises elus arvatakse siiski, et Jumal on ja mõjutab asju.
See on ehk peaaegu paganlik lähenemisviis.
Usutakse, et kuri saatusesilm karistab
ja seda nimetatakse Jumalaks.
Tegelikku jumalatundmist polnud.
Kui sellistes oludes evangeeliumi kuulutada
ja Kristusest rääkida, mis küsimused neil tekivad?
Venelane küsib: Mis ma pean tegema?
Mida pean tegema, et mu laps ei haigestuks?
Kõik lähtub saatusest.
Kes ma olen? Miks ma olemas olen?
Kes mu ema-isa olid? Kuidas maailmas edukas olla?
Põhiküsimus on seotud sellega, mida peaks tegema.
Esineb ka sisukaid küsimusi.
Kas Jumalaga on võimalik ühenduses olla?
Mis Jumalal mulle öelda oleks?
Kui mõelda tervele Ingeri kiriku tööle,
on siiski hämmastavat kasvu näha.
Kui Jeltsin võimule tõusis, kommunismiaeg oli möödas
ja algas uus ajastu, eksisteeris vaid üks kogudus,
mõned preestrid. Tänapäeval on ligi 100 kogudust
ja samapalju pastoreid.
Kust nurgast seda ka ei vaataks,
kasv on üsna korralik.
On siin mingi saladus või on see Jumala põhitöö,
et Ta päästab oma Sõna kaudu?
Siin on tegemist tagakiusatud kirikuga.
Emad-vanaemad olid kirikut edasi viinud.
Pärast perestroikat toimus rahvuslik ärkamine;
hakati küsima: kes me oleme? Esines natsionalistlikke jooni.
Kirikusse tuldi, kuna oldi soomlased, eestlased, lätlased või sakslased.
Toimus ka põlvkondade vahetus, kus kirik oli kõigile avatud.
Ingeri kirik pole täna soome ega ingeri kirik,
vaid mitmerahvuseline üldvene kirik
ja seda taotletaksegi.
Venelased tulevad siis usule ja hakkavad koguduse liikmeiks?
Nii venelasi, ukrainlasi, sakslasi, kasahhe, juute jt.
Me ei küsi uksel, mis rahvusest keegi on.
Kui viimati sinu tööst rääkisime, tõdesime,
et tänapäeval tuleb kirikusse ka lapsi ja noori.
Venemaa on minu meelest avatud.
Inimesi on palju.
Kui vähegi tööd teha, tulevad inimesed kokku
ja suvel võib külades lastele laagreid korraldada.
Inimeste kokkusaamine pole probleem.
Ingeri kirikul sarnaselt teistega on ressursside küsimus -
kus koguneda, kes õpetab. Kaader puudub.
Valitseb õpetajate defitsiit, kuna NSVL hävitas need.
Võtab aega, enne kui kirik ja õpetajaskond üles ehitatakse.
Misjonitööle minnes oli teil pere ja lapsed.
Kuidas teil Soomest tulnuna sinna elamaasumine läks?
Kerge see polnud.
Pidime elamise leidma.
Lõpuks ehitasime korteri ise.
Lapsed tuli lasteaeda ja kooli panna.
Argielu elamine.
Väga kiiresti Venemaa rikastus ja tekkis poode, kust sai asju.
Enne 2005. a oli veel veidi raske.
Kui nafta hind kallines, tuli raha uksest ja aknaist.
Infrastruktuurgi ehitati üsna kiiresti üles.
Pidid töö poolest palju reisima.
Sõitsid tuhandeid kilomeetreid
vaid ühe reisi käigus.
Siber on suur.
See on nii suur, et seda on võimatu mõista.
Linnad on üksteisest kaugel.
Sõitsin palju haagisega autoga, sest vedasin kaupa kogudustesse.
Sõitsin ka rongiga palju, raudteesüsteem on päris hea seal.
Räägi veidi kaugustest, et inimesed paremini mõistaksid.
Kui suurest pindalast me Siberi puhul räägime?
Töötqsin Siberi lääni praostina.
Meil oli seitse võtmelinna, kus olid kogudused.
Nende ümber olid maakülad.
Elasime Lääne-Siberis, Omskis.
Uraalist Omskisse on 1000 km,
Omskist Novosibirskisse 700 km,
sealt Krasnojarskisse 800 km,
Krasnojarskist Irkutskisse 1000 km,
sealt Ulan-Udesse 600 km ja Tšitasse ca 700 km.
Ümmarguselt kokku ca 5000 km.
Omskist Soome oli lühem tee, kui Tšitasse sõita.
Praostkonna läbimõõt oli üle 4000 km.
Vladivostokini on veel 3000 km, kuid meil pole seal kogudust.
Kui palju selles piirkonnas hetkel kogudusi on?
Sõltub sellest, mis on kogudus.
Mis hetkel mingist rühmast iseseisev kogudus saab?
Praostina mõtlen pigem sellele, palju meil karjaseid on.
Alustades oli kaks preestrit ja viis diakoni,
nii et seitse karjast.
Nüüd on neid 16-17. Töötajate hulk on jõudsalt kasvanud.
Mida rohkem töötajaid, seda rohkem gruppe,
ja seda enam kirik kasvab.
Lisaks kogudusetööle on meil ka üsna suur vanglatöö.
Räägi sellest veidi.
Olin kord koosolekul, kus vangid rääkisid,
kuidas on raskem ühiskonda naasta
kui vanglas elada.
Vanglas inimene institutsionaliseerub kiiresti.
Seal on selged reeglid jms.
Ühiskonda naastes tuleb tööd leida, paberid korda ajada,
sõlmida uued sõprussuhted. Need on kõik suured asjad.
Tuleb vabaneda vanadest sõpradest.
Vanglas ollakse tavaliselt seepärast, et joodi, kasutati uimasteid
ja oldi vägivaldsed.
Ingeri kirikus, tänu Jumalale, oleme vanglatööd üle 10 aasta teinud.
Meil on vanglatega head suhted.
Meil on pidev kirjavahetus.
Külastame iga nädal laagreid.
Kui vang vabaneb,
siis vanglatöötaja aitab tal nn "poole tee" turvakodusse jõuda.
Et ühiskonda naasmine oleks pehmem.
Ta elab seal 3 - 6 kuud. Talle tehakse uus pass ja paberid,
et ta võiks tööelu alustada ja peresuhted taastada.
Püütakse ehitada turvavõrku ja elule alust.
See on päris hästi õnnestunud ja olen selle üle rõõmus.
Kui mõned neist on usule tulnud,
siis kogudusseminek kerge pole.
Ka kogudusel on neid raske vastu võtta,
kuna peaks usaldama selli,
kes on tapmise pärast aastaid vangis istunud.
Nüüd väidab ta, et on usklik. See pole kerge.
Pikalt vangis istunud inimesed on väga katkised.
Usuletulek seda katkisust kohe ära ei paranda.
Seda võib näha väliseltki.
Neil võib kätel igasugu märke olla,
ka arme, tätoveeringuid jms.
Kui nad midagi mörinal öelda püüavad,
võivad mõned õrnahingelisemad
koguduses ehmuda.
See läheb siiski päris hästi.
Neile korraldatakse leerikooli ja vajadusel ristitakse.
Mõni neist on isegi preestriks hakanud.
Meil on Slava, kes teeb vanglatööd.
Ta on ise kuus aastat relvastatud röövi eest istunud.
Nüüd teeb ta tööd nii vanglas kui lastekodudes ja erikoolides.
Väga head tööd teeb.
See on vaid üks osa teie tööst.
Teil on ka laste- ja noortetöö. Mis sa sellest arvad?
Iga kogudus teeb laste- ja noortetööd oma andide ja jõududega.
Meil on teatud külades üsna palju lastelaagreid olnud.
Need on toredad olnud.
Teeme külade või maakondade juhtkondade ja koolidega koostööd.
Korraldame lastelaagreid.
Pärast neid tulevad lapsed tihti teenistustele
või pühapäevakooli ning osalevad koguduseelus.
Tasapisi toovad nad vanemadki kaasa.
Kui noor või täiskasvanu Soomes usule tuleb,
võib keskkond takistusi teha.
Vanemad võivad keelata üritustel käia.
Kas oled seda Venemaalgi täheldanud või valitseb seal vabadus?
Vahel teevad vanemad siiski takistusi.
Kui moslemid kogudusse tulevad, võib see sugulasele šokk olla.
Võib olla ka põlisrahva liige
ja kuuluda sellest hoolimata kogudusse.
Kultuurid on väga perekesksed.
Kui keegi usule tuleb, tekib teistes vastuseis,
kuid samas ka huvi.
Osa teie tööst on ka
kommunismi ajal hävitatud kirikute taastamine.
Karatuza kiriku projekt on üks, mida juhid.
See on hetkel pooleli.
Seda kirikut on ajaloos mitmel korral rüvetatud.
Mis see kõik olnud on?
Ma otseselt ei juhi seda projekti.
Seda teevad Ingeri kiriku arhitektid jt,
kuid olen selles algusest peale osalenud.
Kirikul on väga rikas ajalugu.
See ehitati 1893. a
kogu Jenissei kubermangu luteri peakirikuks.
See piirkond mahutab kuus Soomet.
NSVL algul võeti see koguduselt ära
ja anti kasutada.
1930. aastate tagakiusu ajal pandi see kinni
ja muudeti kolhoosi viljasalveks.
Hiljem oli see mõnda aega punanurk, kus kommunismi propageeriti.
Hiljem tantsuklubi.
Lõpuks oli see veidi aega tühi.
- Kas see oli ka millalgi laut?
2010. a tulid uued inimesed, kes seal kunagi käinud olid,
kuid unustasid.
Üks külavanem hakkas seda kord isegi hävitama.
Ta oli alkohoolik ja hakkas kiriku põrandaid jm
endale küttepuudeks saagima.
Oli ju kirikust lihtsam puid tuua kui metsast.
Selle hävingu järel hakkas kirik lagunema
ning lõpuks muutus see loomade varjupaigaks.
2010. a jaanuaris jõudsin sinna ja kahe aastaga oli kirik hävitatud.
Vihastasin päris põhjalikult.
Isegi kommunistid polnud suutnud seda hävitada
ja nüüd pärast perestroikat kirik hävitatakse!
Karatuza on luteri piirkond, seal on tuhandeid luterlasi.
Maakonnajuhtki oli Eesti taustaga luterlane,
Vladimir Saar.
Võtsin tal kratist kinni ja ütlesin:
Ma ei tahaks olla see Saar, kelle ajal see kirik hävitatakse!
Ta oli suur eesti mees.
Ta ütles, et temagi ei taha see Saar olla.
Siis hakkasime varemeid kaitsma.
Paari aasta eest võeti kirik koost lahti,
siirdasime tugisambad teise maakonnakeskusse.
Maakond kinkis Ingeri kirikule
maakonna keskuses suure krundi.
Eelmisel suvel ehitasime sinna juba keldrikorruse
ja nüüd oleme 1. korruse tasandil.
Peaksin minema varsti laudu koguma.
Ehitame vana kiriku uuesti üles, kuid uues kohas.
Välisilme saab selline nagu see 1890. aastail oli.
Sisu tuleb väga praktiline, kus terve kogudus koguneda saaks:
kirikusaalid, pühapäevakooliklassid,
mingi köök, kontorid jms.
Ütlesid kord, et kui usklikud tohivad seal taas koguneda,
ülistada Jumalat ja kuulata Jumala Sõna,
on see suur tunnistus sellest,
et põrguväravadki ei võida Jumala kogudust.
Jah.
Oled seda Siberis palju näinud.
Kõik on olnud hävitatud. Mitte üksnes hooned,
vaid inimesedki saadeti laagreisse ning tapeti ja hukati.
Kuid tänapäeval on Jumala kogudus siiski võitnud,
sest seal on endiselt usklikke ja tuleb üha juurde.
Need on üsna kõnekad seigad.
Omskis on Siberi vanim luteri kirik.
1792. a pärit tellistest Püha Katariina kirik.
See on endiselt olemas.
Nõukogude ajal oli see ladu. Preestrid tapeti.
Üks lasti maha, teine saadeti laagrisse ja tapeti.
Koguduses oli enne revolutsiooni üle 20 000 liikme.
See oli suur linnakogudus.
1970. aastail, kui veidi vabam oli, tahtsid kristlased kirikut taastada.
KGB ei lubanud, nad olevat seda ise vajanud.
Nad ehitasid kiriku krundile suure kontserdimaja või klubi
ja kirik muudeti siseministeeriumi politseimuuseumiks.
Altari kohale pandi paarimeetrine
Vene salapolitsei rajaja Dzerzinski kuju.
Kirikus oli püsse ja muud politseivärki.
Siseministeeriumi ja KGB juhid jms.
Selle süsteemi juhid,
kes tapsid ideoloogia pärast kümneid miljoneid inimesi.
See on nüüd meie kirik.
Olen püüdnud öelda, et see on tervele linnale
ja piirkonnale needuseks.
Linna vanim kirik ja linna vanuselt teine hoone
on sellises kasutuses!
Mõne aasta eest toimus midagi toredat.
Meil oli Siberis preestrite kohtumine,
mille raames pühitsesime ametisse Siberi esimese preestri.
See toimus Siberis, mitte Peterburis.
Küsisime muuseumi juhilt, kas tohime seal kirikus olla.
Ta helistas oma musta telefoniga KGB juhtidele, et luba küsida.
Ta ei saanud kedagi kätte.
Lõpuks pani ta toru hargile ja ütles:
Tehke oma koosolek. See on ju teie kirik.
Korraldasime seal preestrite pühitsemise.
Ma ei mõistnud isegi, mis juhtus.
Pärast 80 aastat võime me siin jumalateenistust pidada!
Seintel olid endiselt püssid.
See oli väga muljetavaldav.
Meil oli seal leivamurdmine.
Mul oli käes Kristuse veri ja seintelt hüüdis märtrite veri.
Nagu suure nuiaga oleks pähe löödud.
Kogesin, et see oli Jumala kuningriigi võit.
Aitäh, Juha Saari. Õnnistust sinu tähtsale tööle!
Et Jumal annaks kordaminekut! - Aitäh.
Aitäh, head vaatajad!
Jeesus ütles ise,
et põrgu väravad ei võida Tema kogudust,
mis on ostetud Kristuse verega.
Seda ei võida ükski maailma vägi, kuigi see vahel tundub nii.
Pidagem meeles - Kristus võidab lõpuks.
Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri