Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime Siberist.
Soomes on väljend 'Siber õpetab'.
Saame teada, mida Siber on õpetanud Juha Saarele.
Tere tulemast! - Aitäh.
Oled pastor ja misjonär ning oled kaua Siberis teeninud.
Räägi kõigepealt,
kuidas sina esmakordselt usuasju kohtasid.
Mul vedas, kuna sündisin kristlikusse peresse,
kus ema luges õhtupalveid ja käidi kirikus.
Väiksest peale käisin juba naabermajas pühapäevakoolis,
lisaks poisteklubid ja teised koguduseelu etapid.
Kuskil varases lapsepõlves,
9-10-aastasena poisteklubis,
hakkasin lugema Piiblit,
mis vanem vend kingiks oli saanud.
Lugesin selle lastepiibli läbi.
See oli võimas vaimulik etapp mu elus.
Mäletan, et sõitsin rattaga ja teadsin peatükke peast.
Minu teoloogia polegi sellest peale palju muutunud.
Sõnu on muidugi juurde tulnud, teoloogiatki on õpitud
ja koguduses olen samuti aktiivne olnud.
See oli väga jõuline etapp. - Kas Jumala Sõna kõnetas sind?
Jah. Jumala Sõna kõnetas
ning palveelu oli võimas ja siiras.
Mäletan sedagi, et mulle oli tähtis kirikus leivamurdmisele minna,
et mind seal õnnistataks. See oli vaimne kogemus.
Tollal polnud leivamurdmine moes, neid toimus harva.
Mäletan, et vanemadki alati leivamurdmisel ei osalenud.
Seda tehti vaid mõni kord aastas erilistel pühadel.
Mina läksin aga alati ega hoolinud, kas keegi teine tuleb või mitte.
Minu jaoks oli tähtis, et mind õnnistataks.
See kõik valmistas sind ette üheks tulevaseks tähtsaks etapiks,
kui tegid tööd Venemaal, Siberis. Millal sa sinna esmakordselt läksid?
2000. aastal.
Karjalas olin küll varemgi korra ringreisi teinud
ajaloolise huvi mõttes.
Tahtsin teada,
milliseid Soome kirikuid kaotatud Karjalas oli.
2000. a läksin esimest korda korralikult Siberisse,
Omskisse leerikooli korraldama.
Kuidas misjonikutse sulle kohale jõudis?
Juba Piiblit lugedes tuleb misjon esile.
Misjonitöö oli väiksest peale selge.
Koguduses kohtasin ka mõningaid misjonäre.
See oli põnev,
kuid isiklikult see väga tugevalt mind ei puudutanud.
15-aastaselt käisin Iisraelis.
Iisrael on rahvaste ja usundite segasummasuvila.
Seal oli Bahai tempel, juute, moslemeid jms.
Ka kristlaste seas oli erinevaid suundi.
Seal jõudis mulle kohale, et siit läks kristlus liikvele,
kuid maailm on täis inimesi, kes ei usu.
Seem tundus nagu olümpiamängude avamine,
kus kõik rahvad esile astuvad.
Mõistsin, et nood on budistid ja teised šamanistid,
kes ei tea midagi tõest ega tunne Jumalat.
Nii palju inimesi liigub hukatuse suunas!
Mäletan selliseid välgatusi.
Soome Ev.-Luterlik misjoniselts saatsis sind 2000. a Siberisse
esmalt leerikooli pidama. Kas jäidki tookord sinna?
Olin alates 15. eluaastast misjonile mõelnud.
Käisin läbi ka minimisjonikursuse.
Olin väga teadlik erinevatest Soome misjoniseltsidest
ja isegi töötasin Kylväjäs.
2000. aastaks olin olnud preester koguduses ja kaplan,
kuid alati oli mõte misjonitööst
ja Jumala kutsest selle suhtes.
Miks just Siber?
Ma ei kavatsenud kunagi preestriks hakata
ega sinnagi minna, aga tunnen, et mind oleks nagu tõugatud.
Elasin 18-aastaselt Inglismaal,
kus olin misjoniseltsis vabatahtlik.
Nägin seal palju erinevaid misjonipõlde ja mõtlesin,
et Mongoolia võiks minu põld olla.
Õpingute ajal pidin valima diplomitöö teema
ja mulle pakuti uurimiseks Siberit.
Tegin oma lõputöö soomlaste tööst Siberis
ja kavatsesin Mongooliasse minna.
See oli väga põnev teema.
Siis sain kutse Mordvast,
kus vajati karjast ja õpetajat.
Ingeri kirik pakkus välja,
et Rahvamisjon läkitaks mind sinna.
Kui esimest korda Ingeri kiriku piiskopiga kohtusime, ütles ta otse:
Ma ei taha sind Mordvasse saata. Kas Siber sobiks?
Võtsin piiskopi küsimusi väga tõsiselt,
ja nii me Siberisse suundusimegi. Olin selleks valmis.
Teil oli siis juba pere? Meil oli kolm last.
Siberit Soome perspektiivist vaadates
meenutab see palju pagendamist ja väljendit: Küllap Siber õpetab.
Kui sina sinna jõudsid, mis mulje sul Siberist tekkis?
Teadsin ajalugu väga hästi ja mis seal on.
See oli väga põnev.
Mind viidi külla, kuhu inimesi 19. sajandil pagendati.
Pagendamine mõlkus minulgi palju meeles.
Siber on piirkond, kus Venemaa on alati loodusvaru kaevandanud
ja kuhu ebasoovitavad isikud on asumisele saadetud.
Võiks öelda, et sellega on seotud kannatamine.
Jah. Siberi ajalugu on väga karm.
Milline on selle kristlik ajalugu Soome perspektiivist?
Mind üllatas, kui kuulsin,
et seal on kaua aega Soome kristlasi töötanud.
Põhjasõda toimus 300 eest ja Venemaa vallutas Soome,
kus valitses 300 aasta eest suur vaen.
Toona viidi siit minema sõdureid ja ka tsiviilelanikke.
Saadeti sunnitööle? - Saadeti asumisele ja müüdi orjaks.
Teatud piirkonnad Soomes tehti täiesti tühjaks.
Eriti palju viidi ära lapsi ja naisi ning müüdi orjadeks.
Vallutatud sõjasalgad ehk karoliinid viidi Siberisse,
Tobolskisse, kust neid saadeti Siberi eri linnu
ja kindlusi ehitama.
Omsk, Tomsk, Krasnojarsk, Ulan-Ude, Irkutsk -
on kõik vanad karoliini kindlustused,
mis ehitati Siberi kindlustamiseks mongolite vastu.
Tol ajal toimus nonde Rootsi-Soome sõjaväelaste seas ärkamine.
Nad hakkasid oma viletsuses Jumalat otsima.
Kui nad 1721. a kodumaale tagasi pääsesid,
tõid nad ärkamise kaasa ja Soomes tekkis nn lossipietism.
Kas nad tegid juba tollal Siberis teatud mõttes misjonitööd
ja jagasid oma usku?
Jah. Need Rootsi ohvitserid olid väga tsiviliseeritud.
Nad ehitasid kirikud, rajasid Tobolskis kooli.
Algul õpetasid nad seal oma lapsi,
kuid hiljem saatsid vene ohvitserid ka omi lapsi sinna kooli.
Lõpuks saatsid kalmuki vürstidki oma lapsi nende kooli.
Taheti neid harida ja usuti, et nii hakkab ka evangeelium levima.
Sellest algaski Siberi luteri ajalugu.
Seal oli luterlastest sõdureid varemgi olnud,
kuid tollest ajast läks see liikvele.
Vene tsaarid kutsusid sakslasi ja lätlasi sinna ekspertideks.
Neil oli usuvabadus. Seadused olid väga liberaalsed.
Esimesed Soome preestrid olid kohal juba karoliinide seas,
kuid hiljem saadeti neid sinna ka asumisele saadetute sekka.
Kas tänased usklikud ja kogudused
on seal tollaste järeltulijad?
Osa ehk on.
300 aastaga rahvad segunevad.
Vereanalüüside põhjal kindlasti leiaks sugulussidemeid.
Suur hulk neist moodustus 19. saj pagendamistest,
kui luterlasi Soomest, Eestist ja Peterburist
Siberisse asumisele saadeti.
Sinna on saabunud inimesi erinevate lainete jooksul.
1918 saabus sinna Soomest punaseid sunnitöölisi.
Veidi enne seda oli ehitatud Siberi raudteed.
Siis saabus ingerlasi, siis Soomest destertööre.
Siis taas ingerlased Peterburist 2. MS ajal
Leningradi blokaadi küüsist.
Kui ingerlased sõja järel Soome naasid,
viidi neidki Siberisse.
Kas terve rahvusrühm viidi sinna,
või elas seal osa rahvast varem ka omal soovil?
Seal on muidugi põlisrahvaid.
Kuid suured linnatäied rahvast
on sinna sajandite jooksul toimetatud
enam-vähem sunniviisil.
Seal tekib ärkamine, ehitatakse kirikuid,
rajatakse kogudusi.
Milline oli olukord, kui sina sinna saabusid?
Seal oli valitsenud kommunism ning kohutav tagakius.
Siberi kirikuist oli alles ehk kolm-neli.
Terves Siberis.
Mitmekümnest jäi järele 3-4. Ja ükski neist ei toiminud kirikuna.
Need kas hävitati või muudeti muuseumideks?
Jah. Kunagised külakirikud olid muudetud ladudeks või klubideks.
Vladivostoki kirik oli muudetud armeeklubiks.
Omski kirik oli muuseum.
Nõukogude ajal olid usklikud neis külades põranda all.
Sama kehtis ka linnade kohta.
Nõukogude ajalgi oli erinevaid etappe.
Perestroika järel hakati küsima: Kes me oleme?
NSVL-s püüti luua 'homo soveticust' ehk nõukogude inimest,
kes oli ateist jms.
Kogu süsteemi kokkuvarisemise järel hakati küsima, kes me siis oleme.
Kust mu isa ja ema ning vanaema-vanaisa tulid?
Inimesi huvitas nende päritolu.
Nii tekkisid ka luteri rühmitused.
See oli üks suundumus.
1990. aastate algul toimus vaimne ärkamine.
Inimesed said esmakordselt Piibli ja hakkasid seda lugema.
Tekkis erinevaid rühmitusi
ja hakati organiseeruma, kui oma kuuluvusele mõeldi.
Väljakutseks oli siis õpetada neid,
kes polnud varem kristlusest eriti midagi kuulnud.
Inimesed ei teadnud tõesti midagi.
Kui mainisid jutluses mõnd Vana Testamendi tegelast,
keda iga soomlane tunneb, ei teatud Siberis sellest midagi.
Mäletan esimesi leerikoole.
Seal oli rahvast teismelistest kuni 80. eluaastani.
Meenub üks soome-läti sell Arvo, kes leerikoolis käis
Ta ütles mitu korda vihaselt:
Miks mulle seda varem pole räägitud?
Ta oli 70-aastane supervanaisa ja väga vihane,
et teda on kogu elu petetud ja ta kuuleb alles praegu Jumalast,
Piiblist, Jeesusest ja päästest.
Paljudel sealsetel inimestel oli kohutav ajalugu -
pereliikmeid oli sunnitööle viidud ja maha lastud.
Tavaliselt tapeti mehed ära.
Kas kohtusid selliste inimestega?
Jah. Väga traumaatilised kogemused, eriti just vanuritel,
kes mäletasid sõjaeelseid aegu, kui käis Stalini puhastus.
Nad kas olid kontsentratsioonilaagris vangivalvurid või vangid.
Seal elab mõlemaid.
Nad on siiski kõik ohvrid. - Nii tagakiusajad kui tagakiusatud?
Jah. - Miks sa nii arvad?
Süsteem oli selline,
et pere seeski võis olla neid,
keda hävitati ja neid, kes seda tegid.
Inimesed olid korraliku ajupesu saanud,
et selles aparaadis osalesid.
Üks oluline küsimus on:
Kuidas usk säilib, kui nähakse, et see maksab kõik?
Rääkisid kord ühest kodust,
kus proua näitas seinal punast plekki,
mis jäi sinna tema mehe mahalaskmisest.
Kuidas säilib sellises olukorras
usk armastavasse Jumalasse?
See on hea küsimus. Venemaal on palju kibestunuid.
Usu säilimine on Jumala ime.
Mäletan üht vanaldast naist.
Andsime neile Piibli, Katekismuse ja Lauluraamatu.
Ta tuli ja kinkis mulle oma vana raamatu.
See oli minu Piibli suurune, kuid kõik nurgad olid kulunud.
Ta rääkis, et on seda iga päev lugenud.
Teda nimetati nooruses hulluks, kui ta seda luges,
aga ta tahtis seda lugeda.
Jumala Sõna hoidis teda alal.
Inimesed rääkisid, kuidas pimedas kuskil koguneti.
Tulesid põlema ei pandud ja kuuvalgel loeti Piiblit.
Peideti raamatuid, lauldi Lauluraamatuist.
Vahel oli kergem, vahel tegutseti põranda all.
Nii jäi inimestele meelde, et ema-isa tegid selliseid asju.
Inimesed tegid selget vahet,
kes on usklik ja kes kommunist.
Kui seda mujal ei märganud, siis surnuaias kindlasti.
Usklikule pandi hauale rist, kommunistile täht.
Usk jäi siiski alles, kuigi sellest ei tohtinud rääkida.
Tihti säilis usk ka vagade naiste tõttu,
kuna kõik usklikud mehed olid vangilaagris või tapetud.
Nägin ühes kohas Petroskois pilti kiriku ehitamisest,
kus polnud ühtki meest. Küsisin, kus mehed on.
Üks vanaproua seletas, et neid polnud,
nad olid kõik maha lastud.
Ja naised ehitasid kiriku.
Seal kuuleb vapustavaid lugusid.
Siberis Omski lähedal oli üks vana soome küla.
Seal oli lausa soome asundus ja mitmeid külasid.
Asunduse koolis oli ca 130 last. Üks proua ütles,
et 1930. aastate lõpul oli elus kaks meest.
Terves külas oli vaid kaks meest. Kogu küla oli meestevaba.
Nad olid kas laagrites või maha lastud.
Täna seda küla enam pole.
Küsimus kannatamise probleemist ja Jumalast,
mis siin teoreetiliselt esitatakse,
on seal niivõrd konkreetne.
Siiski jääb paljude usk keset seda kõike alles.
Jah. Jumal säilitab seda.
Omskis oli meil üks vanur, kes rääkis,
et tema isa oli olnud koguduses enne sõdu ülevaataja,
kes ristis, pidas teenistusi jms.
Bolševikud tulid ja vangistasid ta ning esitasid küsimuse:
kas loobud Jeesusest?
Ta oli öelnud, et ei loobu,
isegi kui ta teibasse löödaks.
Seepeale torgati tal silmad peast ja nädala pärast tapeti tääkidega.
Seda prouat vaadates mõtlesin,
et ta on kogu elu ilma isata olnud,
kuna too oli usklik olnud
ja koguduse eest vastutanud.
Sind saadeti sellise paljukannatanud rahva juurde.
Räägime sellest tööst veel edaspidigi.
Aitäh tänase saate eest! Õnnistust sinu tööle!
Teed seal endiselt Soome kaudu tööd.
Aitäh, head vaatajad!
Mõned inimesed maksavad usu eest hinda,
millest meie midagi ei tea.
Jumal on vägev ja hoolitseb nende eest
ning sinugi eest.
Kohtumiseni nädala pärast Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri