Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Räägime täna nagu eelmisteski saadetes
tähtsal, aktuaalsel teemal -
mis on abielu ja perekond.
Nüüd vaatleme, mida Piibel selle kohta õpetab.
Mul on külas teoloogiadotsent Juha Ahvio. Tere tulemast! - Aitäh.
Oleme juba kaks saadet rääkinud sinu raamatust
"Avioliitto ja perhe - Jumalan paras ihmiselle".
Rääkisime sellest, kuidas klassikaline arusaam
mehe ja naise vahelisest abielust on loomuomane
ning seda toetavad mõistuslikud ja looduslikud põhjused.
Tänases saates räägime, mida Piibel sellest räägib
ja mida kirik sellest arvama peaks.
Meil on uskumatu olukord, kus kirikuski ei toeta kõik selgelt
klassikalist pere ja abielu mõistet mehe ja naise vahel.
Millest selline olukord kirikus?
Kui arutame abielu ja perkonna käsitlust,
võime rääkida sellest kogu klassikalise kristlaskonna suu läbi.
Sõltumata teistest teoloogilistest erinevustest
protestantismi ja katoliikluse vahel, siis ühiskonnaeetika,
seksuaaleetika ja pereteoloogia küsimustes,
maise reguleerimise alla kuuluvates sotsiaaleetilistes küsimustes,
on suunad üsna sarnased.
Meil on õigus rääkida siin oikumeeniliselt
klassikalisest kristlikust eetikast.
See põhineb loomuseaduse eetikal, mis on ka kristlik mõiste.
See tähendab,
et Jumala poolt Kümnes käsus eriliselt ilmutatud moraaliseadus
on sisult sama seadus, mille Jumal on loomu poolest istutanud
iga inimese südametunnistusse ja arusaamisse.
Paulus räägib kirjas Roomlastele, et paganad mõistavad
ilma väliste seadustetagi, mis on õige ja vale,
kuna teavad seda loomu poolest.
Eksisteerib üsna ühtne arusaam sellest, mis on abielu ja pere
Jumala loomiskorra alusel.
See on ühtne kristlik arusaam.
Teatud välise protestantliku kristlaskonna ringkondades
on eriti viimastel aastatel,
kuid kogu 20. saj teise poole vältel,
hakatud distantseeruma ühtsest kristlikust abielumõistest
ja ka seksuaaleetikast.
Põhjuseks on liberaalteoloogia ja teised ideoloogiad,
mis on protestantlikus kristlaskonnas maad haaranud.
Tehniliselt on asi selles,
et meie kirik on enam-vähem programmiliselt
hüljanud põhilise eetilise seisukoha,
millest räägivad luteri kiriku usutunnistused
ehk loomuõiguse traditsiooni.
See on asendatud nn uue loomuõiguse vaatenurgaga,
mis tähendab, et kui varem räägiti muutumatust eetikast,
mida peaks peegeldama ka õige ja hea seadusandlus,
siis nüüd midagi muutumatult õiget ja valet polevatki,
vaid kõik on suhteline ja kõik on muudetav.
Praktikas selgub hea ja halb või armastusväärne rahvaküsitlusega.
Demokraatlik hääletamine peaks selgitama,
mis on tänapäeva inimese jaoks armastusväärne ja õige
ehk tore, meeldiv ja meeltlahutav.
See kuulutatakse siis heaks ja õigeks ning kirik peab toetama seda.
Siin on toimunud radikaalne, eetiline ja strateegiline vahe.
Liberaalteoloogiline kirik on hüljanud Piibli
erilise Jumala ilmutusena, mistõttu Kümnel käsul
pole ilmutatud seadusena mingit rolli.
Seda hoiakut arendatakse
kontekstist välja rebitud luterlike loosungitega sellest,
et elame armu, mitte seaduse all jne.
Nii on jõutud tänase olukorrani.
See tähendab,
et kui kirik on loobunud mehe ja naise vahelise abielu kaitsmisest,
pole loobutud vaid Piiblist, vaid ka üldisest ilmutusest
ehk ka looduslikust abielukäsitlusest.
Just. Loomiskord on veel eriti luterlik termin.
Luterlik eetika on eriliselt põhinenud Jumala loomiskorral.
Abielu on osa sellest. See mõtteviis on täiesti hüljatud.
Seega ollakse loobumas ka üldisest ilmutusest.
See asendub konstruktivistliku gallupifundamentalismiga.
Kui mõni väidab, et see on vaid meie tõlgendus,
siis see pole nii, kui lähtuda luteri kiriku peamisest
Augsburgi usutunnistusest.
Kõik need usutunnistused leiab netist www.evl.fi
See on kirikuseaduse järgi kõrgeim normatiiv,
millele piiskopid ja kirikuõpetajad on ustavust vandunud.
Iga kirikuõpetaja on vandunud, et õpetab selle järgi.
Tsiteerid Augsburgi usutunnistust:
"Ühiskondliku elu asjade kohta õpetavad meie kogudused,
et ühiskonna legaalsed struktuurid on Jumala head teod,
et kristlastel on luba tegutseda valitsusameteis,
kasutada kohtuvõimu, lahendada kohtuasju
keiserlikust erineva seadusandluse järgi,
mõista kohut seadusest lähtuvate karistuste järgi,
käia kohut, pidada sõda, osaleda relvateenistuses,
teha lepinguid, omada eraomandit, anda ametivannet, sõlmida abielu."
Järgneb äärmiselt huvitav koht evangeeliumi kohta.
Nüüd räägitakse evangeeliumi kesksusest.
Evangeelium peaks vabastama sellistest rõhuvatest struktuuridest.
"Evangeelium ei tühista riiki ega perekonda, vaid nõuab,
et need säilitataks jumaliku korrana
ja armastust tuleks harrastada nende struktuuride raames.
Seepärast peaksid kristlased tingimata järgima riiklikke seadusi,
kui need ei käsi pattu teha.
Viimasel juhul peaksid nad pigem Jumalat kui inimesi kuulama."
Minagi olen Kirikukogus kuulnud, et meie ühistuum on evangeelium.
See ongi tõsi, kuid seejärel tehakse saatuslik valetõlgendus,
kui öeldakse, et peame kuulutama üksnes evangeeliumi.
Paljud ärkamiskristlasedki räägivad täna,
et pole vaja sekkuda mees-, nais- ja pereküsimustesse,
vaid üksnes evangeeliumi kuulutada.
Evangeelium ei tühista perekonda, vaid nõuab selle järgi elamist.
Tänapäeva liberalism tühistab need struktuurid,
kuna evangeelium on sotsiaalne või isegi sotsialistlik evangeelium.
Sellise evangeeliumi puhul peame tühistama traditsioonilise pere
ja ka eraomandi, mis ei vasta sotsialistlikule, utopistlikule ideaalile.
Seepärast meie kiriklikud liberaalid leiavadki,
et evangeelium tühistab rõhuvad struktuurid.
See kõlab Engelsi moodi, kes rääkis perekonnast
ja eraomandist, ning perest, mis majandusliku struktuurina
kapitalistliku loomu tõttu rõhub.
See tuli kaotada, et naised vabaneksid.
Kirikus leidis see mõte suurt toetust.
Kui evangeelium on sotsiaalne, pole see enam vana vereevangeelium.
Usutunnistused õpetavad, et Jumala hea loomiskord on jõus,
armastus on seotud loomuseadusega ja teostub loomiskorra piires.
Armastust tuleb harrastada nende struktuuride piires.
Kui see 16. sajandil kirjutati,
sihiti sellega radikaalseid ristimisliikumisi,
nüüd on see adresseeritud luteri kiriku piiskoppidele.
Tollal oli see adresseeritud ümberristijatele.
Kui olla enesekriitiline, on murettekitav märgata,
et see hiilib ka ärkamiskristlusse, kus räägitakse vaimsusest,
mis eraldatakse argielust, perest, tööst jms,
ning kujutletakse, et võidakse olla ülivaimsed,
ja kõik need asjad unarusse jätta.
Loomisteoloogia pole enam käpas.
Augsburgi usutunnistuse järgi
on see oluline osa luterlikust ja reformatsiooni traditsioonist
ning sel on keskne roll ka rooma-katoliiklikus mõtlemises.
Loomisteoloogia alahindamine on suur teoloogiline eksimus,
olgu see siis ärkamiskristlaste või liberaalteoloogide seas.
Loomisteoloogiat Piibli põhjal ja muidu vaadeldes,
on abielu Piiblis algusest lõpuni normatiivne loomiskord.
Mis puudutab Vana Testamendi polügaamiat,
ei kaotanud monogaamne loomiskord oma tähendust ka siis.
Inimkond langes pattu ja sellel olid omad tagajärjed.
Polügaamiagi on tekkinud
pattulangemisest põhjustatud mässumeele tagajärjel.
Jumal ei lubanud inimesele loomiskorra ajaloos kõike.
Teatud ilmingud võivad mingil ajal eksisteerida,
kuid see ei tähenda,
et nende eetiline olemus midagi eriliselt head oleks.
Kuigi paljud harrastasid polügaamiat, nagu Piiblist loeme,
ei olnud see hea kord.
Iga kord, kui mingid jumalamehed polügaamiat harrastasid,
ei tulnud sellest iial midagi head.
Kuid paljud põhjendavad seda just Piibliga.
Aga lugege Moosese raamatuid ja uurige konteksti -
seal ei esitleta polügaamiat kui normatiivi.
5. Moosese raamatus keelatakse kuningatel mitmenaisepidamine.
Täpselt. Sellel on halvad tagajärjed.
Kui polügaamiat esineb, püüti tollalgi leevendada
selle halva institutsiooni halbu tagajärgi.
Abielu ideaal pole Vanas Testamendis muutunud.
Jeesuski toetus sellele, et Jumal lõi inimese meheks ja naiseks -
heteronormatiivne liit.
Kui uuriksime Piiblis iga polügaamia juhtumit,
näeksime, et neiski pole olemuslikku vahet tegeliku abieluga -
needki on mehe ja naise vahelised liidud ja toodavad järglasi.
Väidetakse, et abielu on ajaloo vältel muutunud.
Muutunud on selle tseremoniaalne külg,
ja teatud pügalad, mis mingeid detaile reguleerivad.
Aga abielu olemus ei muutunud ka siis,
kui selle väline vorm esines rikutud kujul polügaamiana.
Monogaamne, loomiskorrajärgne abielu ideaal
läbib kogu Vana Testamenti. See ilmneb prohvetitegi kaudu.
Polügaamia ja abielurikkumine võetakse vaimse paadumise
ja jumalakartmatuse võrdpildiks.
See tähendab, et üheks Jumala ja Tema rahva suhte maiseks võrdpildiks
on monogaamne, kestev, lojaalne abielu mehe ja naise vahel.
See on kogu Vana Testamenti läbiv ideaal.
Pauluski annab Uues Testamendis juhiseid teatud ajaloolises olukorras.
"Kui abiellud, siis mõista, et sellega kaasneb vastutus
ja võib esineda olukordi, kus oleks parem vallaliseks jääda."
Kuid temagi ei halvustanud abielu.
Ta rääkis teatud olukordadest, kus tasub asi hoolega läbi mõelda.
Paulus õpetab abielu kohta samas vaimus kui Jeesuski
ja kõikjal on see monogaamne, heteronormatiivne liit,
millega on seotud perekondlikud dimensioonid.
Piibliõpetus on väga selge ja sellega on seotud loomuõigus.
Need ühtivad.
Seetõttu on kogu klassikaline kristlaskond
olnud üksmeelne abielu olemuse suhtes,
mis on selle eesmärk, miks on see tähtis kristluse
ja ühiskonna jaoks.
See on ühine kõigil kristlikel põhisuundadel.
Tsiteerisime äsja luteri usutunnistusi,
kuid sa tsiteerid ka reformistlikke teolooge
J. van Gendereni ja W. H. Velemat, kes kirjutavad "Dogmaatikas":
"Arvame, et sooerinevused on osa Jumala sarnasuse mõistest
selles mõttes, et mees oma maskuliinsuses
ja naine oma feminiinsuses on Jumala kuvandid.
Seda Jumala kujuks olemist väljendab ka mehe ja naise suhe
kõige tugevmalt just abielus.
See pakub olulisi ehitusmaterjale piibellikule abielueetikale
ning meeste ja naiste võrdõiguslikule kohtlemisele.
Praegune pürgimus eitab mehe ja naise vahelisi erinevusi,
mille tagajärjel peetakse homoseksuaalseid suhteid
vastavaks heteroseksuaalsetele suhetele.
See tähendab rünnakut piibelliku jumalakuju mõiste vastu."
Õpetus seotakse mitte üksnes loomiskorraga,
vaid Jumala kujuks olemisega.
Sellel põhinevad Lääne arusaamad inimõigustest, individuaalsusest.
Individuaalsus, inimväärikuse ja elu kaitsmine
on Lääne kultuuri võtmemõisted,
mis lähtuvad juudi-kristlikust traditsioonist,
mille keskmeks on loomislugu,
mis räägib Jumala näo järele looduks olemisest.
Kui vaadata, kuidas see Piibli alguses sõnastatud on,
siis seal on mees ja naine, mitte inimene suure algustähega
või mingi sootu või androgüünne olend.
Selles ilmneb võrdõiguslikult Jumala olemus ka soolisuses.
Sooneutraalsuse mõte on selle teoloogia aspektist
perversne ja revolutsiooniline,
kuna hävitaks mõiste Jumala sarnasusest.
See hakkaks mõjutama ka kõiki teisi dimensioone -
arusaama isiksusest, inimkogukonnast,
mis on sellele hea, mis on pere jne.
Teoloogia aspektist on tegemist väga suurte küsimustega,
mille tuuma radikaalne feminism ja radikaalne homoteoloogia
täie jõuga ründavad.
Ilmselt on äratuskristluses kaotsi läinud ka
Piibli tõlgendamise printsiibid.
Nopime siit-sealt mingeid kirjakohti perifeersetel teemadel
ega märka suuremaid liine Piiblis, milleks on loomiskord,
mida järgitakse Piibli algusest kuni lõpuni välja.
Siin on ka analoogia, kus Kristus armastab kogudust,
on sellele ustav, sureb selle eest,
ja nõnda peaksid ka mehed armastama oma naisi.
Suured teemad kaovad ja nende asemel
tuuakse esile väikseid, ebaolulisi asju,
ja räägitakse neist kui ülivaimseist,
kui tegelik vaimsus oleks jääda Jumala loomiskorra juurde.
Nii see on. Loomiskord on ka ühiskonnaeetika aluseks.
On olemas üks ühine inimsus, mis puudutab kõiki kodanikke.
Normiks on just loomuseadus,
mis ilmneb näiteks Kümne käsu moraaliseaduses.
See on normiks ka ühisele heale.
See on seotud ka sellega, mis on kristlikult hea.
Mõttel perekonnast on suur ühiskondlik tähtsus,
kuid kirikuõpetuslikult algab see mõte Piibli esilehtedel
ja jätkub Uue Testamendini välja.
Ka äratuskristlikes ringkondades see seos hämardub,
kui ei jaksata Piiblit algusest lõpuni läbi lugeda.
Vana Testamendi alguses alanu jätkub Uues Testamendis -
perekonnad on kristliku koguduse põhiline rakuke,
ning vanemad ja lapsed ja laste kasvatamine jumalakartuses
on seotud armuliiduga.
Tsiteerin raamatus ka Westminsteri usutunnistust,
mis räägib abielust ühiskondliku institutsioonina,
kuid ka selle suurest kirikuõpetuslikust tähendusest,
kuna sellest sõltub ka kiriku tulevane kasv.
Armulepingu mõte algab Piibli esimestel lehekülgedel
ja jätkub Uues Testamendis.
Sellel on nii kirikliku õpetuse dimensioon
ning ka ulatuslik ühiskondlik dimensioon.
Need on kõik omavahel seotud.
Westminsteri usutunnistus on ainus protestantlik tunnistus,
kus on abielu kohta eraldi paragrahv.
See tähendab, et 1647. a peeti abielu ja pere küsimust
teoloogiliselt nii oluliseks, et sellele eraldati oma peatükk.
Loen selle siia vahele.
Westminsteri tunnistus, paragrahv 24.
See on ka soome keelde tõlgitud.
"Abielu on ühe mehe ja ühe naise vaheline liit.
Abielu on seatud ühe mehe ja ühe naise vaheliseks abiks
ühiskonna lisandumiseks seaduslikul moel,
kiriku pühade hulga kasvamiseks ja ebapuhtuse takistamiseks."
Selge tekst aastate tagant.
Seal on kõik dimensioonid - kahe isiku vaheline inimsuhe,
mis on samuti oluline.
Abielu ei rajane subjektiivsel tundel,
kuid ka tundel on abielus suur tähendus,
see pole kontekstiväline asi.
Abielu on olemuselt sotsiaalne institutsioon,
kuid sellega on seotud ka tundepool,
kirikuõpetuslik dimensioon ja ühiskondlik dimensioon,
ehk ühiskonna kasvamine seaduslikul teel.
Siin on pähklikoores klassikaline abieluteoloogia,
millel on ka olulisi positiivseid ühiskondlikke tagajärgi.
See põhineb meie Jumala-sarnasel olemusel.
See on äärmiselt aluseline Piiblit läbiv joon,
millel on lisaks loomiskorrale seoseid ka lunastusküsimustega.
Pere, perekonnad ja abielu, millega perekonnani jõutakse,
on Piibli õpetuse tuum.
Kui seda lammutama hakatakse,
lammutatakse nii keskset piibellikku õpetust
kui ka keskseid ühiskondlikke institutsioone.
Kõige selle valguses tuleb öelda, et kui keegi esineb kristlasena
ja ütleb, et klassikaline abielukäsitlus
mehe ja naise vahelisest püsivast liidust pole ainus,
vaid aktsepteerida võiks ka homoliite jms,
on ta vastamisi Piibli, loomiskorra, üldise ilmutuse,
kõigi suurte, klassikaliste kirikute õpetuse
ja ka usutunnistustega.
- Siia võiks lisada ka Darwini sotsiobioloogia mõõtme.
Ka selle vastu peaksid nad võitlema.
Kas pole uskumatu, et kristlasena esinev isik
oleks sel juhul vastamisi
kogu pika, katkematu kristliku traditsiooniga?
Jah. Tavaliselt materdatakse seda,
et kristlased pole millegi suhtes ühel nõul.
See olevat tühiasi ja meie arvamused ei oma tähtsust.
Kui rääkida klassikalisest traditsioonist,
on kõik selles asjas ühel nõul.
Selle kohta aga öeldakse, et see ei oma mingit tähtsust.
Kui kristlased pole milleski ühel nõul, ei omavat erimeelsus mingit tähtsust.
Ja kui millegi suhtes nõustutakse, ei omavat see mingit tähtsust.
Seda põhjustavad teised tendentsid.
Kiriklike teoloogiakontekstide seoste aspektist,
pole selle suhtes, mis on piibellik ja klassikaline kristlik arusaam,
midagi ebaselget.
Me ei räägi inimese südamest, Jumal mõistab selle üle kohut.
Kuid kui kristlane õpetab seda,
on Piibli ja kristliku ajaloo valguses selge,
et ta on täiesti eksiteel ning lahkunud sellest,
mis on kristlik.
Nii võiks öelda küll jah.
Aitäh, Juha Ahvio, saates osalemast.
Aitäh sinu raamatu eest
"Avioliitto ja perhe - Jumalan paras ihmiselle",
mida soojalt soovitan.
Sa ei käsitle siin põhjalikult üksnes piibellikke argumente,
vaid ka loomupäraseid ja mõistuslikke argumente,
millest rääkisime eelmistes saadetes.
Õnnistust sinu tööle ja ellu! - Aitäh.
Aitäh, head vaatajad!
See asi on väga selge mõistuse ja loomuseaduse valguses,
kuid Piiblis ja kristlikus usus muutub see veelgi selgemaks.
Jeesuse sõnadest peale pole midagi ebaselget selles,
et abielu on ühe mehe ja ühe naise vaheline liit,
mis peaks kestma surmani.
Kui sellest loobuda, tuleb mõista,
et on loobutud tervest kristlikust traditsioonist
ja Piibli õpetusest.
Me ei mõista kellegi üle kohut, kuid ütleme,
et kõik, millest räägitakse kui kristlusest,
ei ole seda.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri