Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Räägime teemal, mis on minu meelest äärmiselt tähtis ja aktuaalne -
perest ja abielust.
Mul on külas teoloogiadotsent Juha Ahvio. Tere tulemast!
Meie parlamenti ootab peagi äärmiselt tähtis otsus.
Seaduskomisjon käsitleb parajasti samasooliste õigust abielluda.
See on ulatuslik teema,
mis mõjutab mitmeid ühiskondlikke valdkondi.
Keset kõike seda valitseb kohutav vaikus.
Haarasid teemast kinni oma uues raamatus
"Avioliitto ja perhe - Jumalan paras ihmiselle".
Kui suurena sina seda küsimust näed?
Üsna fundamentaalsena.
Tegemist on küsimusega, mis on abielu.
Ja mis on abielu
ja traditsioonilise pere tähendus ühiskondlikult?
Kuidas tahes sellele küsimusele ka sotsioloogiliselt ei lähenetaks,
pere ja abielu tähendust ei saa keegi halvustada,
ükskõik, kuidas keegi seda individuaalselt tõlgitseb.
Käsitleme hetkel üht ühiskonna põhiinstitutsiooni.
Seetõttu on asi fundamentaalse tähtsusega.
Lääne ühiskonnas on traditsiooniline käsitlus perest
ja abielust seotud paljuski sellega, kuidas pere moodustub
ja mis see on.
Sellel on läbi aegade olnud tohutu ühiskondlik tähendus.
Kui siin tehtaks suuri muutusi, või kui teatud muutused,
mis on juba pikemat aega käsil, saavad seadusliku kuju,
on sellel tulevikus oluline tähtsus.
Kui abieluseadust muudetakse,
pole asi vaid paaris erinevas sõnanüansis,
vaid seal tõlgendatakse ümber abielu tähendus.
Ma ei küllastu kordamast, et käsitleme seda,
mis see institutsioon on.
Me ei räägi välistest tseremooniatest ega sellest, kuidas keegi välja näeb,
või kas keegi võib midagi tunda kellegi suhtes.
Me räägime institutsioonist ja selle põhiolemusest,
ning eelkõige ühiskonna tasandil.
Parlamendis tehakse seadusi, need puudutavad kõiki kodanikke,
ning need tuleks luua alusel,
mis on kõigi jaoks ühiskondlikult põhjendatud.
Mis on sel juhul suurim, avalik ja ühine kasu
ning kuidas saab seda edendada või nõrgendada?
Abielul ja perel on siin ühiskondlikult aluseline tähtsus,
seda ka majanduslikult ja sotsiaalselt.
Nii et tegemist on suurte asjadega.
Ärme räägime alustuseks veel sellest, mida Piibel õpetab, vaid sellest,
mida selle kohta võib öelda loodusliku korra järgi
mõistuslikust aspektist.
ÜRO Inimõiguste Deklaratsioon viitab traditsioonilisele abielule.
Loen selle artiklist 16.
"Täisealiseks saanud meestel ja naistel on õigus
ilma igasuguste kitsendusteta rassi, rahvuse või usu põhjal abielluda
ja perekonda asutada."
ÜRO deklaratsioonis kuuluvad abielu ja pere ühte.
"Neil on võrdsed õigused abiellu astumise suhtes,
abielus olemise ja abielu lahutamise ajal."
"Abielu võib sõlmida
vaid mõlema abielluva poole vabatahtlikul ja täielikul nõusolekul."
"Perekond on ühiskonna loomulik ja põhiline rakuke
ning tal on õigus ühiskonna ja riigi kaitsele."
Alustad oma raamatus looduse ja loomuliku käsitlusest.
Palun ava seda veidi täpsemalt.
Hea, et seda tsiteerisid, kuna see pole suvaline teema,
vaid juba ÜRO põhidokument viitab sõnale 'loomulik'.
Inglise keeles öeldakse:
"The family is the natural and fundamental group unit of society".
'The natural' tähendab seda kõige loomulikumat rakukest.
See pole mingi suvaline sõna, vaid põhineb Läänes valitsenud
loomuseaduse filosoofilisel traditsioonil.
Loomulikkuse mõiste puhul on tähtis aru saada,
et see ei ole sama,
nagu seda tavaliselt rahvakeeles mõistetakse.
Kui midagi aknast näha on, olevat see loomulik.
Loomulikkus pole filosoofiliselt kunagi seda tähendanud.
Loomulik tähendab sihipärasust, et miski on millegi jaoks;
midagi, milles on võimalik täheldada struktuurilist disaini,
teatud teleoloogiat, eesmärgipärasust.
Selle järgi võib näiteks bioloogias otsustada,
mis on mingi olendi või organismi eesmärk või siht.
Loomulik on see, kuhu see näib suunduvat.
Milleks see eksisteerib.
Asjadel on oma olemus ja eesmärk ning orientatsioon.
Sellel on Lääne mõtlemises väga tugev traditsioon.
Kui läheneda abielu küsimusele sellest aspektist,
ei tähenda see loomulikku eksiarvamust.
Loodust vaadates võib näha asju,
mille orientatsioon on ühel või teisel põhjusel riknenud.
Kuid orientatsiooni võib siiski näha
ja leida sealt ka mingi eetilise normatiivsuse.
Abielust rääkides peame küsima, miks selline institutsioon eksisteerib?
Miks on kaks erisoolist looduses normatiivne?
Miks järgneb just kaht vastassugu- poolt esindava indiviidi ühinemisele
parimal juhul järglaste sündimine?
Ja neil kahel on kohus jälgida, et see järglane ellu jääb.
Bioloogia aspektist on sihipärasus selge.
Meil on üks eriline inimsuhe x, millel on teatud oluline tähendus,
mis erineb kõigist teistest inimsuhetest.
Suhteid on erinevaid, kuid on üks institutsioon,
mis on uue elu sünniks, ellujäämiseks ja kasvuks hoolitsuses,
kui asja ühiskondlikult tõlgitseme.
Ka ÜRO deklaratsioonis on öeldud,
et teatud institutsioonil on õigus riigi õiguslikule kaitsele.
Kui sünnib uus järglane, on ühiskondlikult äärmiselt tähtis,
millistes tingimustes see toimub, kuidas see toimub,
kas reguleeritult või mitte.
Sellega on seotud sotsiaalsed,
majanduslikud ja psühhosotsiaalsed dimensioonid.
Sellel on teatud sotsiobioloogiline alus,
millest keegi mingite deklaratsioonidega ei pääse.
Selles ilmnebki loomulikkus ja siit lähtub loomulikkuse teema.
Meil on teatud loomulik, selge eesmärgiga institutsioon.
Just see institutsioon on ühiskonnale äärmiselt oluline.
Seepärast on kõigis parlamentides, kõikides kultuurides,
selle institutsiooni kohta midagi seadustatud.
Seda pole tehtud mis tahes sõprus- või meeldimissuhete puhul.
Vaid see üks institutsioon,
mis on seotud kogu riigi ja rahva järgmise põlvkonnaga,
on seaduses eriliselt käsitletud.
Kõik sellega seonduv on ülitähtis, ja sellega on seotud ka loomulikkus.
Rõhutan, et abielu puhul pole tegemist institutsiooniga,
mida võib lihtsalt enamuse otsusega millekski teiseks muuta.
Seda institutsiooni pole ka algul enamuse otsusega loodud.
See on otsustatud meie eest.
Kes mõtleb, et see on selliseks loodud,
kes arvab, et see on aastatepikkuse evolutsiooniprotsessi tulemus;
ükskõik, mida sa ka ei mõtleks, järeldad sa siiski,
et selline institutsioon on olemas ja selle eesmärk on väga selge.
Kas loomulikkuse juurde ei käi ka isadus ja emadus,
meheks- ja naiseksolemine? See on otsekui antud.
Me ei saa otsustada, et sina oled selle või teise isa.
Keegi lihtsalt on kellegi isa.
Kui vaadelda asja sotsiobioloogiliselt,
on just bioloogilisel emadusel ja isadusel eriline tähtsus poegadele
või lastele.
Alates 1960. aastaist
on perede kohta tehtud sotsioloogilisi uurimusi.
Viitan neile oma raamatus. Kui see kedagi täpsemalt huvitab,
tasub soetada minu mullu välja antud raamat.
Viitan neile mitme aastakümne vältel tehtud uurimustele,
kus on näha arengustatistika.
Ükskõik, mis meetodiga asjale ka ei lähene,
on järeldus selge. Ja see on ümberlükkamatu.
Ei saa väita, et ainuõige on vaid viimase paari aasta metoodika.
Ka tol ajal kasutati pädevaid ühiskonnateaduslikke meetodeid.
Ühtseks lõppjärelduseks on
isa ja ema moodustatud bioloogiliselt terviklik perekond.
Selle ideaaliks on selle säilimine pärast abiellu astumist,
nii et seda ei rikuta abieluväliste suhetega
ega purustata lahutustega.
See oleks lastele parim kasvukeskkond,
nii sotsiaalselt, psühhofüüsiliselt, majanduslikult
kui isiksuse arengu seisukohast.
Mida vastad neile, kes ütlevad, et on sinuga nõus, kuid väidavad,
et see otsus ei muuda midagi,
sellele lihtsalt lisatakse üks seltskond?
See kehtiks juhul,
kui tegemist poleks abielu kvalitatiivse säilitamise,
vaid lihtsalt laiendamisega.
ja see mõjutaks kõiki.
Seaduses poleks enam erilist,
mehe ja naise abielu puudutavat institutsiooni,
mis rõhutab, et selle raames sündinud lastel on parem positsioon,
ning mis toimiks ka pedagoogilise ja moraalse juhisena
ja mida võiks õpetada ka jätkusuutlikkuse aspektist,
nii et noorem põlvkond võtaks abielu omale sihiks.
Kui kaotatakse kogu määratlus
ja abielu on mis tahes kahe isiku vaheline suhe,
siis miks jätta soo mõiste kaotamise korral alles
veel arvuline mõiste?
Siinkohal hüütakse kohe, et ei propageerita polügaamiat,
aga kui hoolega jälgida,
siis näiteks Rootsis, kus seadus on juba heaks kiidetud,
käib massiline debatt selle üle,
et abielu ei peaks olema üksnes sooneutraalne,
vaid ka arvuneutraalne.
Seda propageeritakse poliitiliselt
ja seda toetatakse ulatuslikult ka televisioonis.
Kui väidame, et seadusemuudatus viib selleni,
osutab Rootsi näide selle tõeks.
Nii see on. Sellel on ka teatud loogika.
See pole mingi ebamäärane kaldpind, vaid siin on loogiline sõltuvussuhe.
Kui kaotatakse sookriteerium, kaob ka arvukriteerium,
kuna 'kaks isikut' tekib seoses sooga.
Soo mõiste kaotamise korral tuleks tõelise võrdõiguslikkuse aspektist
rääkida vaid isikutevahelisest liidust.
Tegemist pole vaid laiendamise, vaid muutmisega.
See kaotaks abielu täielikult,
ning see seadusemuudatus mõjutaks kõiki.
Keegi pole sel juhul enam abielus,
mis oleks ühiskonna seisukohast eriline mehe ja naise vaheline liit.
See oleks vaid mingisugune liit ja see puudutab juriidiliselt kõiki.
Me ei räägi mingist inimeste peas toimuvast meeleolumuutusest,
vaid juriidilistest muutustest ja kuidas see ühiskonda mõjutab.
Kui seadus vihjab,
et pole mingit ühiskondlikku eripära mehe ja naise vahelisel abielul,
et lastel on hea kasvada just bioloogilise isa ja ema püsisuhtes,
edastab ühiskond sõnumi, et kes tahes võib kasvada kus tahes
ja kuidas tahes, milliste tahes isikute seas,
ja seda nimetataks pereks.
Ühiskonna seisukohast pole see sama.
Ühiskondlikult ei oma ükski teine suhe samasugust mõju.
Kes tahes ei saa olla ka sinu ema.
Paljudes riikides on erinevaid saateid,
kus inimesed otsivad oma bioloogilist ema või isa
kasvõi maailma äärtest, kuna neid on vaid üks.
Bioloogiline vanemlus on inimese jaoks tähtis,
ja seda ei saa sõnadega kaotada.
Isegi kui selline otsus tehtaks, kas tegelikkus ei jää mitte samaks?
Tegelikkuses on abielu siiski loomulik liit mehe ja naise vahel.
Meie määratlus satub lihtsalt vastuollu tegelikkusega.
Meil tekib suuri raskusi,
kui hakkame tahtejõuga loodusliku korra vastu punnitama.
Teeme vaid endile kahju.
Me ei suuda tegelikkust hävitada, kuid teeme endale suurt kahju.
Nagu kunagi 1960. aastail kuulutati, et abielulahutus on hea
ja olevat lastele kasulikki. Paljud uskusid seda,
kuid uurimused ja paljude isiklik kogemus näitas,
et see polnudki nii.
Seksuaalrevolutsiooni ajal kuulutati igasuguseid vabu suhteid,
kuna see vabastavat ja omavat psühhooloogiliselt tervendavat mõju.
Paljud võtsid sedagi tõsiselt ja aastakümnete pärast näeme,
et kõik need etapid läbinud leiavad,
et oleks võinud need katsetused vahelt ära jätta.
Kuid nüüd on vahel juba põlvkonnad, kes on selle mõjul kasvatatud
ja kes kas naudivad või kannatavad tollal tehtud valede otsuste vilju.
Neil asjul olid tollal tohutud ühiskondlikud tagajärjed
ja nüüd tahetakse veelgi suuremat muutust,
millel on kindlasti samad tagajärjed.
Teeme endale tohutut kahju,
kui eksime neisse suurtesse ühiskondlikesse katsetustesse,
mis tekitavad vähemal või suuremal määral
ühiskondlikku taandarengut ja toovad äärmiselt halbu tagajärgi.
Meile ei räägita ka selgelt, et selle otsuse tulemusel
peab hakkama kõigile lapsest saati õpetama uut käsitlust.
See tähendab õpikuid, lasteaedu,
ja kõigi lapsed peavad tegelema küsimusega,
et pere pole enam endine -
see pole enam mehe ja naise vahel.
Kõik lood isadest ja emadest muutuvad.
Norras võeti seadus vastu 2009. a.
Seejärel püüdis riik just lasteaedade ja teiste avalike asutuste kaudu
toota uut moraalset ja ühiskondlikku normatiivistikku
uue, kasvava põlvkonna tajus.
Saabus uus normatiiv, mida hakati õige ja heana õpetama.
Käsitlus õigest ja heast eksisteerib endiselt,
seda propageeritakse jõuliselt, kuid muudetud on selle sisu.
Kahjuks ei kasva siin valikuvabadus,
vaid kõik peavad aktsepteerima seda normi.
Minnakse veelgi kaugemale ja öeldakse,
et eriarvamus selles asjas on põlastatav,
ning sellele järgnevad sanktsioonid.
Meiegi ajalehepealkirjades on kõlanud, et praegune abielu
ehk mehe ja naise vaheline liit, olevat kuidagi julm ja rõhuv.
Ma ei tea, kas sellise juhtkirja autor
on mõistnud oma sõnade tagajärgi.
On see lihtsalt rutuga kirja pandud või tõesti läbi mõeldud?
Kaalutud kõnega juhtkirjas on see üsna mõistetamatu.
Kui selline uus seadus tuleb, oleks tegemist julma, rõhuva,
rassismiga võrreldava ja soovimatu käitumisega,
kui keegi ütleb, et pühendub abielu traditsioonilisele määratlusele.
See poleks peaaegu enam sobiv, vaid see olevat julmus.
Ei teki vaid üht uut alternatiivi, vaid tekib üks norm,
ning endises püsida soovijatel praktiliselt keelustatakse see.
See on siin üks suuremaid muutusi.
See on eriti problemaatiline võrdõiguslikkuse puhul.
Praegune abieluseadus on juba täiesti võrdõiguslik.
Igaüks, kes soovib, võib praeguse seaduse alusel sõlmida abielu.
Keegi ei takista kellelgi abielu sõlmida.
Asi pole praeguse seaduse laiendamises kellelegi,
keda see ei hõlma.
Praegune seadus kehtib kõigi puhul.
Teine asi on selle seaduse tingimuste mitte aktsepteerimine.
Sel juhul tekib arutelu, mille alusel miski on abielu.
Kui selle otsuse järel tahaks tulla keegi ja öelda,
et soovib sõlmida mehe ja naise vahelise abielu, punkt,
pole tal enam seda võimalust?
Ühiskondliku seadusandluse alusel mitte.
Ei eksisteeri enam abielumääratlust ühe mehe ja ühe naise vahel.
ÜRO Inimõigusdeklaratsiooni artikkel 16 ütles,
et on olemas üks ühiskonna loomulik ja põhiline rakuke.
See räägib ühest erilisest, kaitset vajavast institutsioonist,
mis uue seadusega ühiskonnast ja seadusandlusest kaoks.
Sel juhul on meil suvalised, erilise tähenduseta suhted.
Sel juhul kaotab eriline kaitse tähenduse,
kuna pole ühtki põhilist suhet, vaid on arvutu hulk erinevaid.
Räägid oma raamatus sellest,
et küsimusega on seotud ka majanduslikud, heaolu, tervise,
laste tasakaalukaks isikuks kasvamise ja muud aspektid.
Jah. Viitan paljudele sotsioloogilistele uurimustele,
kust selgub, et ei vabaabielu, olgu heteronormatiivne või mitte,
ega mingi teine suhe tooda sellist ühiskondlikku kasu
kui just abielu.
Kui on olemas mehe ja naise vaheline suhe,
kus pühendutakse teineteisele teisi suhteid välistades elu lõpuni,
toob see ka ühiskonnale kasu, mis uue seadusega kaoks.
Mis tahes suhte abieluks nimetamisega
neid ühiskondlikke vilju ei saa.
See institutsioon peab ühiskonnas toimima,
et neid vilju kanda.
Igaüks võib abielu karile ajada, kuid on teada,
et kui seda institutsiooni austatakse ja ühiskond signaliseerib,
et seda tuleb hoida ja toetab seda,
on see parim viis mingeid kestvaid, häid tulemusi saada,
mis kõigile kasu toovad.
Nendeks on tervislikud, ainelised, majanduslikud ja muud kasud.
Abielu inistitutsiooni kaotamisega jääb meile vaid riik,
kes peab pidevalt oma reviiri laiendama
ja selle võim voolab üle piiride.
Kui pere pole esimene sotsiaalne turvavõrk,
saab vaid riigi juurde minna.
Kasvavad kulud ja isik seotakse veel tugevamini riigiga.
See on täiesti teine ühiskonnafilosoofia ja kord,
kui sel juhul, kui meil oleks üksikisikud,
kes on orgaaniliselt seotud pereleibkondadega.
Abielu kaotamine on kindel retsept üsna totalitaarsele ühiskonnale.
Aitäh dotsent Juha Ahvio, et rääkisid sellest
ja aitäh põhjalikul uurimustööl põhineva raamatu eest.
- Ma küll viitan uurimustöödele ja kogusin need lihtsalt raamatusse.
- Õnnistust sinu töödele ja tegemistele!
Soovitan väga soojalt Juha Ahvio soomekeelset raamatut
"Abielu ja pere - Jumala parim inimesele".
Soomes valitsev vaikus on kohutav.
Meil on käsil tohutu otsus,
mille tagajärjed on mõõtmatud nii ühiskonnale, peredele, lastele.
Vastupanu sellele seadusmuudatusele on kas maha hirmutatud
või johtub meie laiskusest.
Nüüd on aeg neist asjust rääkida.
Oma ülesande selles vallas on täitnud Juha Ahvio oma raamatuga.
Loe seda. See on tähtis.
Võidelgem kõik selle eest,
et meie seas säiliks õige, loomulik käsitlus abielust.
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri