Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime tähtsast, eksootilisest riigist - Mongooliast,
ja misjonitööst.
Mul on külas Pentti Marttila. Tere tulemast! - Aitäh.
Oled misjonär, pastor ja koolitusjuht misjoniühenduses Külvaja.
Alustame sellest, kuidas usuasjad sulle tähtsaks said,
nii et need su elu juhivad.
Olen pärit Kymeenlaaksost, Haminast.
Kodus usuasjadest palju ei õpetatud.
Jõulude ja paasapüha ajal käisime kirikus.
Leerikoolis hakkas Jumal usuasjades mind kõnetama.
Paar-kolm aastat küsisin ja otsisin ning olin kirikus aktiivne,
kuid kindlust ja selgust polnud.
Kord läksin Helsingisse kontserdile.
Pärast kontserti rääkisin lahkunud laulja Juha Kelaga.
Ütlesin talle, et ei ta, kas kuulun Jeesusele ja olen usklik.
Ta näitas mulle Piiblist,
kuidas Jeesus mu pattude eest suri, ja üles tõusis,
ning küsis, kas usun seda. Vastasin, et usun.
Ta ütles, et kuulun Jeesusele,
palvetas ja nii hakkasid asjad liikuma.
Tore. Juha Kela oli üks meie tuntumaid gospeltegelasi,
kuid hukkus liiklusõnnetuses.
Rahu tema põrmule.
Nüüd aga räägime misjonitööst. Kuidas sa selleks kutse said?
Meie koguduses misjonitööd just palju ei rõhutatud.
Mõni misjonär käis vast korra külas.
Misjonitöö sai lähedasemaks 1984. a Ryttyläs piiblikursusel,
kus puutusin kokku misjoni ja misjonäridega.
Tekkis küsimus, kas see on minugi jaoks.
Eriti kõnekas oli
Afganistanis usu tõttu mõrvatud misjonäride mälestustahvel,
mida tihti nende elule mõeldes vaatasin.
Jumal kõnetas mind.
Palvetasin Ryttyläs:
Jumal, kui misjonitöö on minu jaoks, siis olen valmis.
Sellest möödus omajagu aega, kuid sealt see liikvele läks.
Olin lühimisjonireisidel Misjoniseltsi, OM-i ja Külvaja kaudu
ning leidsin naise, kellel oli sarnane kutsumus.
Kuidas just Mongoolia su südamesse jõudis?
Tegelikku kutset Mongooliasse ma ei tundnud.
Mu nainegi ei tahtnud sinna eriti minna.
Pidime algul Etioopiasse minema.
1995. a misjonikursusel otsustati meid Etioopiasse saata.
1997. a jaanuaris pidime Etioopiasse teele asuma.
Kohvrid olid pakitud ja kodu välja üüritud.
Viisin asjad lennujaama, kust pidime järgmine päev
Lufthansa lennukiga Addis Abebasse lendama.
Kui naasin meie ajutisse korterisse Lahtis,
helistas Etioopiast sealse esinduse norralasest juht
ning ütles: Viisasid on hetkel väga raske saada, ärge tulge.
Helistasin lennujaama, et meie asju ära ei saadetaks
ja läksin järgmisel päeval neile järele.
Ootasime kogu kevade, kas saame Etioopiasse viisad.
Viisasid ei tulnud.
Elasime kahe väikse lapsega ajutistes korterites
ning mõtlesime, kas nii meie misjonitöö lõppeski.
Palvetasime palju.
Siis hakkas avanema misjonitöö Mongoolias.
Meilt küsiti, kas oleksime valmis sinna minema?
Algul me seda ei tahtnud.
Me ei teadnud Mongooliast midagi peale selle, et see on külm ja kauge.
Seejärel aga nõustusime: "Kui Jumal tahab, siis läheme."
1997. a augustis asusimegi teele.
Jumal sulges ühe ukse ja saatis meid kohta,
kuhu me tollal tingimata minna poleks tahtnud.
Nüüd hiljem kogen,
et see oli Jumala suur juhtimine ja arm ning olen selle üle rõõmus.
Kuigi Mongoolias polnud lihtne.
Teid ootas maa, kus tollal oli ehk 1000 kristlast.
1994. a üht Norra misjonäri tõlkides kuulsin, et seal oli ehk 100 usklikku.
Siis suundusid sinna esimesed Põhjamaade misjonärid.
Teie läksite sinna 1997. Kas siis oli kristlasi 3000 ringis?
Midagi sellist jah. Üsna vähe alles.
1990. a avanes maa evangeeliumile, kui kommunism ja ateism langesid.
Riiki pääsesid esimesed misjonärid ja tekkis esimene kogudus.
Kui meie sinna läksime, oli seal ehk ligi 3000 kristlast.
Sellest peale on sealne kogudus kasvanud.
Tänapäeval räägime juba 60 000 - 100 000st kristlasest.
Täna räägitakse ärkamisest, mis puudutab ehk üht koosolekut
ja on mõne aja pärast möödas.
Kuid see on püsiv Jumala töö, kui sünnib kogudus,
mis päev päeva järel elab.
Nii see on.
Kogudus on kasvanud, kuid on olnud ka tagasilööke.
Mõni on tagasi maailma läinud ja usu hüljanud,
kuid evangeelium on pidevalt edasi läinud.
Mida teie sinna tegema läksite?
Mongoolia tollal veel täiesti avatud evangeeliumile polnud -
kogudusetööks viisat ei antud.
Tegime seal arengu- ja abitööd, ning selle kõrvalt kogudusetööd
ja alustasime uusi kogudusi.
Olin algul klassiõpetaja ning juhtisin käsitöö jms projekte
ning arengu- ja ettevõtluskoolitust.
Lisaks sellele aitasime inimesi, pidasime koosolekuid
ja alustasime uusi kogudusi.
Mingil hetkel anti siis luba ka kogudusi alustada?
Seal valitses siiski demokraatia - oli usu- ja kogunemisvabadus,
kuid algetapis ei tahetud sinna välismaiseid misjonäre.
Nüüdseks on see muutunud. Võeti vastu seadus,
et registreeritud kogudus võib saada ühe välismaise misjonäri.
Täiesti avatud pole see veel siianigi.
Norralaste sõnul saadi esimesed load seetõttu,
et mongoollased nägid, kuidas misjonärid head tegid,
aitasid nende lapsi, koolitasid, tegid sotsiaaltööd.
Kas see on sinugi meelest nii?
Jah. Ametnikud ja ühiskond hindavad kristlasi
ja kristlikke organisatsioone, kes teevad pidevat tööd,
mis väga palju aitab ja kasuks tuleb.
Meilgi on algusest peale väga hea olnud suhteid luua.
Meil on tekkinud omavaheline usaldus kohalikega.
Nad on näinud, et kristlased on head
ja nende tegevus riigile kasulik.
Täna ametnikud tahavad kristlikke organisatsioone
ja kogudusi, kuna see ehitab kogu ühiskonda.
See on olnud ja on tänini karjasrahvas.
Kuidas esimesed misjonärid sellele rahvale lähenesid?
Kuidas te usuasjus kontakte lõite?
Kas see oli isiklikul tasandil või pidasite koosolekuid
ja kas sinna ka inimesi tuli?
Töö käis isiklike kontaktide ja sõprade varal.
Kui meil oli sõpru keeltekooli õpetajate seas
või muid tuttavaid, kellega kohtusime,
kutsusime neid koosolekutele.
Meie kogudused on alanud väikestest piiblitundidest.
Olime algul norralaste asutatud koguduses
ja aitasime seda ehitada 1997-2000.
2000. a aitasime täiesti uut kogudust teisel pool linna, Ulan Batoris.
Mõned meie Mongoolia sõbrad ütlesid, et nende piirkonnas pole kogudust
ning kutsusid meid seda koos alustama.
Nad polnud veel ristitudki, vaid lihtsalt usust huvitatud.
Üürisime ühe klassi autokoolis,
kus hakkasime pühapäeviti koosolekuid pidama.
Nii see kogudus algas.
Esimesed jutlused olid ristimisõpetuse teemal.
Jaanuaris see algas ja paasapühal oli esimene ristimine.
Algul oli see väga väike, paar aastat vaid 10 inimest.
Seejärel hakkas see kasvama ja täna on seal ehk 70 - 100 inimest.
Kas inimeste küsimused sarnanevad meie rahva omadele,
kui Jeesusest räägitakse?
Tänased küsimused puudutavad tihti seda,
kas see kõik üldse tõele vastab.
Osaliselt ehk seda, kuid rohkem otsivad inimesed ehk abi.
Paljud on seotud igasuguste vaimsete jõududega.
Seal on budismi, šamanismi, vaimude kartust ja ebausku.
Inimesed tahtsid kõigest sellest vabaneda.
Kohtumine Jeesusega tõi nende ellu rahu.
Argipäev oli ellujäämisvõitlus.
Maa oli vaene - vähe oli leiba ja tööd.
Kui inimeste eest palvetasime, Jumal konkreetselt aitas.
See oli üks asju, mis puudutas paljusid.
Paljude elud muutusid, kui nad nägid naabreid,
kes oli alkohoolikud või probleemides olnud.
Kui nad Jeesust kohtasid, tuli nende ellu muutus
ja see puudutas inimesi.
Kuidas teil endal Soomest sellisesse riiki kolimine läks?
Raske ja paljunõudev see oli.
1990. aastail oli Mongoolia väga raske riik.
Täna on see veidi jõukam.
Poest ei saanud tingimata toitu.
Esimesel korral võtsime WC-paberigi kaasa.
Oli palju väljakutseid. Talv oli karm.
Lapsi ei saanud välja mängima lasta, kuna õued olid täis klaasikilde.
Meie kaks last on seal mõlemad surmasuus olnud.
Üks pidi peaaegu uppuma ja teisel oli kõhutõbi
ning ta evakueeriti Soome.
On olnud karm, kuid ära ma seda ei annaks.
Olen seal väga palju saanud.
Mõtlesite kindlasti vahel, kas oli viga sinna minna.
Jah. Vahel mõtlesime, kas elu ikka läheb edasi
ja oleksime peaaegu tahtnud, et see elu juba lõpeks.
Kogesime ikka päris karme olukordi.
Jumal on aga iga päev meiega olnud.
Jeesus on meid konkreetselt rasketes oludes aidanud.
Täna räägitakse misjonitöö sellest poolest ausamalt.
See käib vahel taluvuspiiril ja on väikelastega väga karm.
Kuid abi on siiski olemas.
See sunnib palvetama.
Eriti kui meie teine poeg
pidi kohalikus haiglas kõhulahtisusse surema.
Naine oli seal ning mina tõin ravimeid ja toitu.
Kohalikud palvetasid meie eest
ja nägid, et oleme nendega samas seisus.
Neil pole garantiisid ega võimalust maalt lahkuda.
Olude jagamine lähendas meid. See lähendas meid ka Jumalale.
Millised olid suurimad rõõmud ja mis enim julgustas?
Suurim rõõm oli näha, kuidas keegi evangeeliumi mõistab
ja Jeesuse vastu võtab ning ristitud saab.
Head sõprussuhted mongoollastega ja kogu rahvaga.
See maa ja rahvas on mulle täna väga südamelähedased.
Mõnes mõttes palju lähedasemad kui soomlased.
Seal töötab teisigi soomlasi.
Teie tegutsete seal misjoniühenduse Külvaja kaudu,
kuid seal on teisigi.
1990. a oli FIDA misjonäre, hiljem One Way misjonäre.
Nelipühi ja Luteri kiriku misjonärid on osalenud raadiomaja ehitusel.
Kõige rohkem on olnud ja on Külvaja misjonäre.
See on huvitav maa, kus puudub valmis kristlik kirik
ja ehitamist alustati nullist.
Kuidas rahvas seal tänapäeval jaguneb?
Enne demokraatia saabumist 1980. aastate lõpul
oli seal 4 kristlast ja ei ühtki kogudust.
Pärast maa vabanemist hakkas kogudus kasvama
ja saabusid misjonärid.
Enamik misjonäre saabusid Koreast.
On olnud ka ameeriklasi ja sakslasi.
Korea mõjude läbi sündinud kogudustel on sidemed Koreaga.
On ka mongoollaste endi asutatud iseseisvaid kogudusi.
On USA rühmitusi ning ka Soome, Rootsi ja Norra kogudusi.
Kogu spekter?
Jah. Ja kahjuks esineb ka eksiõpetust.
Mormonism on jõudsalt kasvanud.
Mormoonid saadavad oma rahadega mongoollasi USAsse õppima
ja teevad muudki.
On teisigi eksiõpetusi, kuid mormonism on tugevaim.
Sama olukord, mis teistelgi misjonipõldudel -
demokraatia avab uksed kõigile
ja tekivad samad võitlused, mis mujalgi.
1980. aastail polnud enamikul mingit religiooni.
Vabaduse järel on paljud võtnud vastu Jeesuse ja saanud kristlaseks,
kuid osa on naasnud ka vanasse budismi ja šamanismi,
ning esineb ka muid eksiõpetusi, mida maailmast leiab.
Igas riigis on tavaliselt mingi probleem.
Islamikeskkonnas näiteks on väga raske pöörduda,
kuna seda peetakse oma kultuuri ja rahvuse hülgamiseks.
Judaismis on sama olukord, nagu budismiski.
Mis on Mongoolias see seos,
mille eest peab Jeesust järgides hinda maksma?
Paljudele on see sugulaste ja pere surve.
Kui nad on budistid või šamaanid, võivad pereliikmed ristimist keelata.
Osa perest seda ei keelaks.
Töökohtades võib probleeme olla.
Üks sõber oli agroloog ja andis vastavat nõu.
Viimasel ajal kutsutakse
külvihooaja algul buda mungad põlde õnnistama.
Ta tahaks kristlane olla, kuid peab selles töö tõttu osalema.
Ta kardab, et keeldumise korral kaotaks ta töö.
Väljakutsed pole Vana Testamendi aegadest palju muutunud.
Siis palvetati ebajumalate poole, et need saaki õnnistaksid.
Prohvetid aga keelasid seda.
1990. aastate algul, kui vabadus saabus,
oli inimestel rohkem võimalusi sellest vabaneda,
kuid nüüd võib mõnedel raskem olla.
Kas usule tuleb ühtlaselt nii noori kui vanu
või on tegu mõne konkreetse inimgrupiga?
Peamiselt tuleb usule noori ja tudengeid.
Viimastel aastatel ka vanemaid inimesi,
eriti selle kaudu, et algul tulevad kogudusse noored
ja toovad oma vanemad hiljem kaasa. - Ja terved pered.
Ja ristimine on Mongooliaski ilmselt otsustav faktor,
nagu paljudes teisteski maades.
See eraldab inimese vanast.
See on tõesti see veelahe.
Mongoolias on inimestel kodus ebajumala- ja budakujusid,
mida nad kummardavad.
Oleme väga tõsiselt õpetanud, et ristima tulles tuleb end eraldada
kurjadest vaimudest ja kõigist võluriistadest.
Mõne nädala eest kuulsin imelikku lugu.
Üks šamaanide pere oli evangeeliumit kuulnud
ja tahtis otsekohe kõigest sellest lahti öelda
ning läks ja süütas kõik šamaanirõivad ja -riistad põlema.
Kokku 7000 euro eest asju, mis seal tähendaks 70 000t,
kuna elatustaseme vahe on kümnekordne.
Ta põletas ära 70 000 euro eest asju ja tahtis sellest kõigest lahti öelda
ning hakkas Jeesust järgima.
See on üks asi, mis teisigi kõnetab ja kutsub.
Nad tahavad kogu südamest Jeesust järgida
ja Piiblisse jääda.
See on julgustav.
Saateaeg on otsakorral.
Teil on üks uus misjonitöö liik - spordimisjon. Räägi sellest veidi.
See on väga põnev.
Üks pere on olnud seal umbes aastajagu
ja alustas aasta algul sporditööd.
Nad korraldavad kogudusega noortele ja tudengitele üritusi,
kus on liikumist, jalgpalli ja saalihokit.
Seda tehakse koostöös kogudusega ja kutsutakse ka kirikuüritustele.
See tundub väga põnev ja jõutakse uute inimesteni.
- Kindlasti just noorteni. - Nii see on.
- Kas seal on võimalik ka õppida või põgenetakse välismaale?
Sealgi saab õppida, kuigi nad on arengumaa.
Nad on küll teel keskmise elatustasemega riigiks,
kuna sealt on leitud kivisütt, kulda ja vaske,
kuid paljud lähevad õppima ja tööle USAsse, Euroopasse ja Koreasse.
Meiegi kogudusest on mõned välismaale läinud.
Ütle lõpetuseks, Pentti Marttila,
mida praktilist saaks Mongoolia heaks teha?
Esiteks võib palvetada.
Seejärel võib internetis riigiga tutvuda.
Võib misjonäride eest palvetada ning rahaliselt toetada.
Toetame seal kohalikke kogudusi ja meil on seal misjonäre,
nagu teistelgi organisatsioonidel.
Mina vastutan misjonikursuste eest ja värbame pidevalt uusi misjonäre.
Tere tulemast misjonikursusele ja misjonitööle Mongooliasse!
- Igaühele leidub oma koht? - Leidub.
Tingimata polegi vaja ise minna, võib ka teisi saata ja palvetada.
Aitäh, Pentti Marttila. Õnnistust sinu ja Külvaja tööle.
Loodetavasti näete veel mitmeid uusi kogudusi tärkamas
nii Mongoolias kui mujal.
Mongoollased on isegi misjonitööle ärganud
ja tahavad tegutseda maades, kus kunagi valitses Tšingis-khaan.
Riikides, mis jäävad Mongoolia ja Ungari vahele.
Nad lubasid isegi Soome misjonitööle tulla,
kuna meilgi on siin peagi misjonäre vaja.
Ehk saabuvad sealt ühel päeval misjonärid siia.
- Tere tulemast! Meil on väga misjonäre vaja.
- Sealt saabub kevadel ka paar külalist.
- Räägime Mongooliast veel teiseski saates.
Aitäh tänase eest! Jumal õnnistagu sind!
Mõelge, head sõbrad, et on olemas maa,
kus mõnekümne aastaga sünnib kogudusi
ja 60 000 - 100 000 inimest usuvad. Kohas, kus varem polnud midagi!
Misjonitöös on seegi mõõde, et töö on karm ja raske,
kuid selles on ka õnnistus.
On tore näha, kuidas jumalariik
raskuste keskel tõeliselt edasi läheb.
Otsi sinagi selles oma koht.
Selles töös osalemine võib olla suurim rikkus.
Õnnistust sinu ellu!
Kohtume nädala pärast Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri