Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Tänases saates räägime kesksest ja inspireerivast teemast -
evangeeliumist.
Mul on külas teoloogiadoktor Vesa Ollilainen.
Tere tulemast! - Aitäh.
Sul on mitu rolli. Oled pastor, õpetad Ryttylä Rahvamisjoni koolis
ja oled ka usin kirjanik.
Sinu uusim raamat on "Elämä ja evankeliumi"
ja sellest räägimegi.
Räägi kõigepealt sellest, miks tasuks tulla teie kooli
3-päevasele kursusele?
Miks võtta end töölt vabaks näiteks esmaspäevast kolmapäevani
ja tulla kolmeks päevaks Rahvamisjoni kooli?
Kes siis ei tahaks kuulata kolm päeva hommikust õhtuni
tipptasemel piibliõpetust.
Selle varal peab kaua aega vastu.
Soovitan soojalt.
Meil on seal mõned töötajad, kes neil regulaarselt osalevad.
Nad mõistavad, et saavad sellest nii palju.
Nad annavad ise pidevalt välja ja peavad end tankima.
Arvan, et sellest võimalusest ei teata veel piisavalt palju
ja sellepärast räägime sellest siingi saates.
See on väga hea võimalus.
Mis tahes amet sul ka poleks, kolm päeva ikka vabaks saab.
Võid tulla kursusele kolmeks päevaks näiteks Roomlaste kirja uurima.
Meil on erinevaid kursusi: usu kaitsmise teemal,
kannatuste probleemist, ülestõusmisest,
Piibli autoriteedist ja selle tõlgitsemisest.
Lisaks piibliõpetusele on ka teisi tähtsaid tervikteemasid
nii sügisel kui kevadel. Võimalusi jagub.
See nõuab veidi vaeva ja raha, aga usun, et see tasub ära.
Räägime kursustest mõni teine kord veel,
aga nüüd räägime evangeeliumist.
Vesa Ollilainen, oled teoloogiadoktor
ja kirjutasid raamatu evangeeliumist.
Kirjutad raamatus, et see on olulisim teema,
mida usklik peaks mõistma.
Jagad evangeeliumi seitsmeks osaks.
Ühest rääkisime eelmises saates - evangeelium räägib Jumalast.
Sama üllatav on sinu järgmine aspekt: evangeelium räägib Jeesusest.
Mõni võib ju öelda: Muidugi räägib evangeelium Jeesusest,
millest siis veel?!
Miks tahtsid käsitleda just seda, et evangeelium räägib Jeesusest?
Kas on oht kujutleda, et see räägib millestki muust?
Tänapäeval on ilmne oht mõelda,
et evangeelium räägib millestki hoopis muust.
Näiteks sellest, kuidas raskustega paremini hakkama saada
või looduskaitsest,
või sellest, et võime armastada Jumalat.
Selliseid asju kuuleb ja need räägivad sellest,
et evangeeliumist on midagi kaotsi läinud.
Kui räägime sellest, et evangeelium räägib Jeesusest,
on fookus Jumala vastusel meie probleemile.
Kui räägime sellest, et evangeelium räägib Jumalast,
näeme, milline on meie olukord Jumala ees.
See on esimene koht, kus tavaliselt viltu minnakse.
Mõtleme end kergesti suuremaks ja alahindame kurjust oma elus.
Ütleme Jumalale: "Ma olen täiesti tore sell,
ma pole nii halb kui too teine; kuulun kirikusse, mind on ristitud,
käin koguduses, loen Piiblit. Kõik läheb hästi."
Sel juhul pole mõistetud inimese põhiseisundit Jumala ees,
kes meid on loonud ja kellele me kuulume.
Peaksime kõiges Temale keskenduma, Ta peaks kõiges esimene olema.
Keegi meist ei suuda seda ega tegelikult tahagi.
Jumala vastus meie patuprobleemile pole see, et me end ise päästame
ja üritame veel rohkem teha, või piisavalt askeesi, paastu jms,
ning seejärel peetakse meid piisavalt kõlbulikuks.
See pole alternatiiv. Lahendus on see,
et Tema saadab oma Poja, kes teeb kõik töö meie eest ära -
elab täiuslikku elu, annab täiusliku ohvri
ja see kingitakse meile.
Sel juhul näeme,
et evangeelium räägib Jeesusest just ristilööduna ja ülestõusnuna.
Võime rääkida Jeesuse võrdumitest, need on suurepärased.
Aga kui me ei näe, kuidas võrdumite kohal on risti vari
ja need viivad meid Kolgata suunas, sest võrdumid on evangeelium.
kõik jõuab lõpuks Kolgatale,
siis kaotame ka võrdumitest midagi olulist.
Võime rääkida ka Jeesuse imedest, olen nendestki raamatu kirjutanud.
Ta avab vägevaid vaatenurki kõigele heale, mida Jumal teha võib.
Kui Jeesus tervendab haige, on see hea,
aga kes tervendab patu haigusest?
Kui inimene sureb, satub ta hukatusse.
Jeesus äratab surnuist üles, aga kes päästab igavesest surmast?
Jeesus toidab näljaseid, aga kes annab igavest eluleiba?
Ka imed juhatavad risti juurde, evangeeliumisõnumi juurde Jeesusest,
kes sureb meie pattude pärast, tõuseb üles surnuist ja võidab need.
Kui räägime Jeesusest üksnes imetegijana
või võrdumite jutustajana, kuidas jumalariigis head elu elada,
või suure moraaliõpetajana Mäejutluses,
jääme omapead ja lõpuks lootusest ilma.
Võime jääda kinni maisesse ellu ja tegeleda imedega oma elus
või sellega, kuidas jüngrina elada.
Võime sattuda lootusetusse, kuna me ei suuda seda kõike.
Me ei suuda Jumalat üle kõige armastada;
me pole täiuslikud nagu Taevane Isa on täiuslik.
Võime isegi vihastada: "Jumal, miks nõuad võimatut?
Ma ei taha Sinuga mingit pistmist, kui Sa elu selliseks muudad!"
Vastus kõigile valedele lahendustele on evangeelium -
see on kõik juba tehtud. Kõik viitab sellele.
See on tõeline lootus, mille najale võib elu ehitada
ja mille najal võime siin ajas elada ja surra.
On tähelepanuväärne, kui tihti saab usuelus keskseks
Jeesuse asemel miski muu.
See võib olla mis tahes asi, näiteks imed.
Inimesed hakkavad imede kogemist taga ajama,
ja alati peab midagi imelist juhtuma.
Äkitselt on kõige kese kogemustemaailm, mitte Jeesus.
Vastus sellele
on keskenduda evangeeliumi sisule.
Mõtle: Jumal annab sulle patud andeks.
Sellest suuremat imet pole.
Kui kõik minu võlad on Jumala ees andestatud,
mis siis kui tabab mingi vähk. See on kohutav, ma ei eita seda.
Aga see pole võrreldav andestuse imega.
Kui mul on Jeesus, tähendab see, et mul on igavene elu;
ühel päeval olen seal koos Temaga; seal pole surma, pattu ega haigust.
Kui pean siin elus nende pärast veidi kannatama, pole hullu,
sest kõik see hea ootab mind seal juba ees.
Imesid otsiv inimene võib jääda niivõrd pinnapealseks
ja ta ei näe, kuidas evangeelium kustutab inimese janu.
Imede otsimine räägib inimese igatsusest Jumala
ning Tema olemasolu ja reaalsuse järele.
Ankur on lihtsalt vales kohas. Ankur peaks olema evangeeliumis.
See on meie janu tõeline kustutaja.
Jeesuse kesksusest rääkides, mainid oma raamatus,
et isegi kui Jeesus on meile keskne, võib Ta seda olla valel moel.
Teda peetakse näiteks üksnes meie eeskujuks,
kelle järgi me joonduma peaksime. Mis sellises mõtlemises valet on?
Siin keskendutakse vaid ühele poolele
ehk Jeesusest tehakse vaid eeskuju, kus näiteks paasasündmuste puhul
on see näide äärmuslikust eneseohverdusest.
Jeesus on tõepoolest eeskuju,
kuid põrkume vastu seina, kui püüame Jeesuse moodi elada.
Kui peaksid elama nii: Armasta oma vaenlasi,
loobu kõigest, mis sulle kuulub, pea kõiki käske, ole ilma patuta.
Just seda see tähendabki, kui Jeesuse eeskuju tõsiselt võtta,
mitte sealt üksnes valikuliselt meeldivaid seiku välja noppida.
Näiteks Jeesus armastas Isa 24/7, aga mina armastan iga pühapäev.
Sellega tühistame Tema rolli.
See meenutab mulle lugu sellest, kui Jeesuse juurde tuli noormees,
kes tahtis teada, mida teha, et igavest elu pärida.
Olen kuulnud palju jutlusi, kus öeldakse,
et Jeesuse vastus oli: Pea käske.
Noormees vastas, et on neid väiksest peale pidanud.
Seejärel käskis Jeesus tal müüa kõik, mis tal on, ja Teda järgida.
Selle teksti põhistes jutlustes küsitakse tihti lõpuks:
Mis on sinu elus veel see üks asi, mida Jeesus teha palub,
kui kõik muu nagu korras oleks.
Kas millestki on valesti aru saadud, kui selle looga püütakse väita,
et Jeesus otsekui ütleks: "Tore. Sa oled peaaegu täiuslik.
Üks väike asi veel: Mine müü kõik ja ongi kõik."
Selle valguses võib usklikki öelda, et olen peaaegu täiuslik,
kuid ühe asjaga ma veel võitlen.
Mis selles pildis ja tõlgenduses valesti on?
Lühidalt öeldes, kui vaadata Kümmet käsku,
siis 2. käsust alates tähendab ühegi rikkkumine seda,
et oled rikkunud ka esimest käsku, mis on olulisim.
Vaadates selles olukorras rikast noormeest,
kes on väidetavalt kõiki käske pidanud,
ütleb Jeesus: "See tähendab, et oled armastanud Jumalat üle kõige.
Siis võid ju kogu varanduse müüa ja vaestele anda,
sest sulle on tähtsaim Jumal."
Noormees lahkus murelikult: ta polnud pidanud esimestki käsku.
Varandus oli talle niivõrd tähtis.
Probleem pole varanduses, vaid noormehe südames,
mis armastab antud juhul raha rohkem kui Jumalat.
See pole ainus kord,
kus Jeesus paljastab inimsüdame ebajumala.
Inimene arvab, et ta on midagi, ja järgneb vasarahoop:
Ta arvas, et raha on tähtsaim ja ta ei pidanud esimestki käsku.
Ühes olukorras õpetas Jeesus enda kohta väga karme asju
ja inimesed pahandusid ega järginud Teda enam.
Nad ei tahtnud vastu võtta Jeesuse tunnistust endast.
Nende endi uskumused Jumala kohta olid tähtsamad,
kui see, mida rääkis Jumala Poeg.
Peetrus lubas Jeesust surmani järgida.
- "Salaku Sind kõik teised, aga mina ei salga Sind kunagi!"
Imetletavalt julge, kas pole?
Tore, kui endalgi rohkem sellist hoiakut oleks.
Kuid Jeesus ütles: Pärast minu salgamist kinnita vendi.
Ja Peetrusel läks kõik käest.
Ta uskus nii tugevalt oma jõudu
mitte hüljata inimeseks saanud Jumalat,
kes oli teda päästma tulnud.
Selles mõttes ei pidanud ta esimestki käsku.
Kas siin polegi probleemi võti?
Ta uskus niivõrd iseendasse ja oma jõudu.
See on ehk meie suurim probleem -
siirdame oma usuelu raskuskeskme
oma tegemistele ja tegematajätmistele.
Kui inimene on armunud,
võib ta olla vahel kõige ebaisekam,
või vahel ka kõige isekam, kuna keskendub teisele isikule.
Meie probleem on selles, et keskendume oma usuelus iseendale.
Kui osaled näiteks kuskil koguduses,
ja näed seal leigust või seda,
kuidas endale raha ahnitsetakse,
ega hoolitseta abivajajate eest,
ja asjad on viltu,
või loed kristlasena vähe Piiblit,
võime endal natist kinni võtta ja öelda: "Loe Piiblit!
Ühest peatükist ei aita, loe kaks!"
Või "Mis kogudusel viga on?
Peame neid inimesi aitama minema.
Tegutseme, teeme ja ehitame korraliku kogukonna!"
Selles pole midagi valesti. Sedagi tuleb teha.
Järgime Jeesuse eeskuju nii enda kui kogukonna elus.
Kuid see viib lõpuks
kas uhkusse või lootusetusse.
Olles selle saavutanud, ütleme: Oi kui hea kristlane ma ikka olen.
Või kui kogukond midagi saavutab, ütleme: "Me oleme nii erilised!",
patsutame endale õlale ja arvame, et kõlbame Jumalale.
Või vajume lootusetusse, kui me seda kõike ei suuda.
Sel juhul oleme unustanud Jeesuse, kes pole üksnes meie eeskuju,
vaid ka meie asendaja.
Jeesuse tegevuse võiks kokku võtta Markuse evangeeliumi 10. ptk salmiga,
kus Ta ütleb, et Inimesepoeg ei tulnud, et Teda teenitaks,
vaid teenima, ja andma oma hinge lunaks paljude eest.
Siin räägitakse teenimisest ja Jeesus on meie eeskuju.
Aga Tema peamine ülesanne pole anda meile eeskuju elamises
või teenimises, vaid anda oma elu paljude eest.
See on eelduseks sellele, et sa üldse teenida suudaksid.
Võti Jeesuse jälgedes käimiseks on Tema isiklik tundmine
oma pattude Lunastajana.
Andeksandmine on võti andestava kogukonna juurde.
Tahan Piiblit lugeda sellepärast, et see räägib Jeesusest,
kes on kõik mu võlad andestanud ja kogu Piibel räägib Temast
ning viitab selle pattudest lunastaja suunas.
See tekitab minus tahtmist Piiblit lugeda.
Nii saab evangeeliumist meie kogukonna mootor.
Sel juhul me ei kuuluta seda, kuidas peaksime elama,
vaid Teda, kes seda kõike meie eest teinud on.
Evangeelium tekitab kõik viljad, mida igatseme.
Mõnede meelest ei tohiks liialt evangeeliumile keskenduda,
muidu inimesed jäävad laisaks, mõeldes, et patud on andestatud,
ja nad on Jumala lapsed.
Nad piitsutavad käsuga takka: Peate rohkem andma!
Peate rohkem lugema!
Kuidas sellega lood on?
Provotseerivalt vastaksin sellele,
et kuulutaksin evangeeliumi veelgi rohkem.
Miks?
Kui palju vajab usus laisaks jäänu käsuseaduse piitsa?
Minu meelest muututakse laisaks
odavaks muutunud armu tõttu.
Seda saab ravida vaid rohkema evangeeliumiga.
Rohkema evangeeliumiga ei mõtle ma,
et peaks ühes lauses mitu korda pattude andestust kuulutama.
Tuleb sügavuti uurida, mida evangeelium sisaldab.
Sõnas räägib see Jumal, kes on maksnud kõik mu võlad,
andnud mulle päästesõna.
Kuidas võiksin halvustada teisi asju selles sõnas?
See Jumal on andnud mulle tohutu aarde ja räägib,
kuidas seda aaret säilitada.
Kuidas on võimalik sellesse halvustavalt suhtuda?
Siin on Jumal, kes võttis enda juurde mind,
kes on ära teeninud põrgutule.
Kuidas võin halvustada teisi, kes veel Jeesust ei tunne?
Evangeelium muudab minu hoiakut teiste suhtes.
Kristus armastas mind patusena,
minagi võin teisi patuseid armastada.
Kristus kandis ristil kõik kurjuse, minagi võin kurjust taluda.
Kristus kannatas minu pärast ebaõiglust, minagi võin kannatada.
Evangeelium struktureerib seda.
Siin teostub Tiituse kirja sõnum:
Jumala arm on ilmunud ja see kasvatab meid.
Arm on see, mis kristlased alandlikuks muudab.
Uhke kristlane ei näe oma südant.
Evangeelium avab patu suuruse meie südameis.
Kui ma selle uskumatu armu tõttu oma võlad andeks saan,
pole siin millegi üle uhkustada. Mina pole midagi, üksnes Kristus.
Evangeelium teeb meid alandlikuks.
Mida vastad neile, kes ütlevad, et räägid küll evangeeliumist,
aga Piibel ütleb, et peame tööd tegema.
"Tehke tööd kartuse ja värinaga, et te pääseksite." (Soome tõlge)
Kas peaksime kõvasti tööd tegema, sest muidu me päästet ei saavuta?
Sina aga kuulutaksid rohkem evangeeliumi.
Kas siin on vastuolu?
Sel juhul oleks Pauluski endaga vastuolus.
Ma räägin just seda, mida Jeesuski Piiblis õpetab
ja Paulus kirjutab.
- Mida Paulus sellega mõtleb?
Tuleb vaadata konteksti, mille järel Paulus ütleb:
Jumal on see, kes teis on tegev, et te tahate ja tegutsete.
Paulus ei näe siin mingit vastuolu.
Meie arvame oma valetõlgenduse järgi, et kui meile kõik antakse,
jääme käed rüpes istuma ja vahtima ja ootama;
muutume passiivseks.
Aga see ei tähenda seda.
Kui näeme evangeeliumi valguses oma suurt pattu,
see hirmutab meid. Tahame sellega võidelda,
et sellest lahti saada.
Tuleme kiiresti tagasi Piibli äärde ja palume oma viletsuse pärast.
Otsime vahendeid, mille kaudu Jumal oma armu annab.
See ajab meid tegutsema ja tööd tegema.
Samuti paneb see meid evangeeliumi kuulutama.
Kui see on sõna, mis päästab, ja kellelgi seda veel pole,
ei saa me keegi öelda, et vaid mina olen selle ära teeninud.
Olen vaid kerjus, kes võib teiselegi rääkida, kust leiba saab.
Me hakkame oma elus võitlema ja ka sõnumit levitama.
Kas võib öelda, et kui evangeelium muudab mind passiivseks,
ükskõikseks, ja ma teen pattu südametunnistuspiinadeta,
siis ma kas pole kuulnud tõelist evangeeliumi,
või pole ma veel millestki aru saanud?
Nii võiks tõesti öelda.
Evangeeliumi sisemine omandamine just õhutabki mind võitlema
ning kartuse ja värinaga oma päästet nõudma.
See püha Jumal päästab mind, kuidas ma võiksin mitte tegutseda?
Kui ma midagi ei tee, näitab see,
et evangeelium ei tähenda minu jaoks midagi.
Kui on nii palju saadud,
on seda ka viljades näha.
Usk muutub tegudeks.
Sel juhul ei levita me evangeeliumi seepärast,
et saame selle eest Jumalalt medaleid;
ega armasta vaenlast, et Jumal meid hindaks,
vaid kuna ta vajab mind ligimesena.
Ta vajab evangeeliumi ja seepärast levitan seda.
Kuna mina olen saanud armastuse ja evangeeliumi Temalt,
siis jagan seda edasi.
Evangeeliumi juurde kuulub see, et see liigub minu kaudu edasi.
Evangeelium, mis piirdub minuga, jätab mind mugavalt istuma.
See pole siis päris evangeelium või see pole jõudnud südameni.
Kui see pole jõudnud südameni, pole see lahendus, kui öelda:
Tee rohkem!, vaid tuleb evangeeliumi edasi juurutada.
Mida see sisaldab? Mida tähendab, et Jeesus suri ristil?
Milline võlg maksti? Milline su süda on?
Kui uskumatu on Jumal?
Aitäh, Vesa Ollilainen. Meie aeg on otsas.
Aitäh saates osalemast ja aitäh raamatu eest
"Elämä ja evankeliumi".
See on väga hea raamat.
See on üks Soome vaimse kirjanduse viimase aja tähtsamaid raamatuid.
Evangeelium on kõige kese
ja sünnitab viljad, mida igatseme.
Kui keskendume viljadele ja tagajärgedele,
satume käsu alla, kaotame head viljad.
Kui keskendume evangeeliumile, tulevad need kõik järgi,
kuna evangeelium ise tekitab neid meie elus.
Kohtume nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri