Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime asja tuumast - evangeeliumist,
kristlaste tõelisest aardest,
mida maailmas levitama peame.
Mul on külas Vesa Ollilainen. Tere tulemast! - Aitäh.
Oled teoloogiadoktor, õpetad Ryttyläs,
ja oled ka usin kirjanik.
Sinu uusim raamat "Elämä ja evankeliumi"
on väga tähtis.
Räägi kõigepealt, mida teed Ryttylä Misjonikeskuses,
kus vastutad koolituste eest.
Töötan Ryttyläs Kansanlähetyse koolis,
kus võib õppida Piiblit,
muusikateatrit, noortetööd jms.
Ise vastutan ühe valdkonna ehk teoloogia eest.
See on mõeldud inimestele,
kes tahavad sügavuti uurida kristluse sisu,
meie aega ning kuidas meie sõnum ja usk selles ajas toimib.
Kuidas sinna kursustele saab ja kas see maksab palju?
Kooli võivad tulla kõik, kas pooleks aastaks või aastaks,
võib vahetada ka valdkondi, olla kodumaal või minna välismaale.
On võimalik saada riiklikku õppetoetust,
mis aitab katta enamus kulusid.
Kui on raskusi tulla kuueks kuuks või aastaks,
on ka nädalavahetuse variante ja 3-päevaseid argipäevaõppeid,
kus saab tudengina õppida. Võimalusi on palju,
kõik sõltub sellest, mis endale sobib.
Igaüks võib kolm päeva vabaks võtta ja mingit konkreetset asja õppida,
näiteks Roomlaste kirja,
saada kolm päeva hommikust õhtuni piibliõpet?
Võib tulla nädala keskel või nädalavahetusel
või võtta end mõneks ajaks töölt vabaks.
Ka töötuna võib meile õppima tulla või kohe pärast gümnaasiumit,
enne ülikooli minekut, või ülikooliõpingute keskel.
Kõik on võimalik. Meil õpib igas vanuses inimesi.
Enamik on küll noored täiskasvanud. Kuid on ka olnud pensioniealisi.
Vanus on suur rikkus.
Miks kirjutasid sellise töö juures äkitselt raamatu
"Elu ja evangeelium"?
Kohtan töö tõttu palju noori täiskasvanuid
ning tegelen nende küsimuste, probleemide ja muredega.
Olen väga konkreetselt näinud,
mis kristluse juures toimib ja mis mitte,
ning kuidas see tudengite olukordades ilmneb.
Mäletan üht noormeest, kes meil pikemalt õppis
ja tõsiselt usuasjadega maadles. Ta tundis masendust ja ahistustki,
sest tundis, et on halb kristlane.
Ta ei suutnud hästi elada ega leidnud endast korralikku usku,
ta ei tundnud end Jumalale piisavalt lähedal
ja polnud kindel, kas ta ikka on kristlane,
kuna polnud rahul oma südame olukorraga.
Vestlesin temaga mitmel korral
ja veensin teda usuasju mitte hülgama.
Ükskõik kui must su süda ka on, risti juurest ei saa lahkuda,
see on kõige viimane lahendus.
Ükskõik kui suur sisemine ahistus on, risti juurde peab ikka jääma.
Haara Piiblist kinni ja loe seda. Käi jumalateenistustel ja pihil,
tunnista oma kuriteod mõnele ustavale kristlasele.
Mine leivamurdmisele
ning võta Issanda vere ja ihu kaudu vastu oma pattude andeksandmine.
Kord rääkis ta taas oma kogemusest ja mulle näis,
et ta otsib kinnitust oma usule oma südamest.
Ta oli nagu "Ameerika mägedes" - kui läks hästi, oli kõik hiilgav,
kui halvasti, kadus põhi alt.
Püüdsin liigutada usu ankrut temast väljapoole ning seletada,
et kui ta vaatab oma usuelu ja mida kõike ta peab tegema,
kas tal on meeles, mis on evangeelium.
Kui ta usule tulles kuulis, et Jeesus suri tema eest
ja see jõudis tema südamesse, tuleb see edaspidiseks kaasa võtta.
Evangeelium on Jumala vägi mitte üksnes päästeks,
vaid ka kristliku elu elamiseks. Me räägime pühitsusest.
See on vägi, mille alusel võib tänagi kristlasena edasi liikuda.
Tema päästekindlus pole kuhugi kadunud -
Jeesus, kes ta kord vastu võttis, hoiab temast ka kinni.
See aitab tasapisi hingamise leida. See on muidugi kõigil pikk protsess.
See oli üks kogemus minu töös,
kui tähtis on naasta evangeeliumi teema juurde
ja mõista, mida see sisaldab.
See aitab kristlikke noori ja ka täiskasvanuid.
Isegi, kui arvatakse seda kõike juba teadvat,
kordamine on tarkuse ema.
Räägime asja tuumast.
Üks sinu raamatu põhiteemasid on väärarusaam,
et kuuleme evangeeliumi usule tulles, võtame selle omaks
ja sellega asi piirdub.
Ütled, et uskliku elus ei tule kunagi aega,
mil ta ei vaja evangeeliumi.
Evangeelium pole vaid usule tulemiseks,
vaid ka usus püsimiseks ja elamiseks.
Mida mõtled sellega, et usklikud ei jõua kunagi selleni,
et nad ei vaja evangeeliumi?
Kui evangeelium nii muunduks, tähendaks see,
et võiksime elada kristlastena täiuslikku elu,
vajamata Jeesust.
Evangeeliumi sõnum on selles, et vajame Jeesust iga päev.
Inimesed, kes evangeeliumi kõrvale jätavad
ja keskenduvad koguduse ehitamisele, teiste armastamisele,
armuandide kasutamisele vms, mis on kõik tähtsad ja head asjad,
viib see pikemas perspektiivis kahte sorti kristlasteni.
Ühed muutuvad uhkeks, kuna oskavad kõiki neid asju
ja täidavad Jumala tahet ning mõtlevad,
et mis neil teistel viga on, kui nood ei suuda.
Nad muutuvad kalgiks.
Ja teised ei taha olla koguduses,
kus tunnevad end väikse ja alaväärtuslikumana.
Kalkus heidutab inimesi.
Kõik sellised kristlased on mööda pannud.
Kuidas saab kristlane uhkeks minna ja kalgiks muutuda?
See johtub nende arvamusest, et nad on midagi saavutanud.
Nad arvavad, et on nii suurepärased ja seepärast Jumalale kõlbulikud.
Teine sort kristlasi on tõeliselt kurvad ja murtud,
kui nad näevad, et nad ei suuda seda kõike.
"Ma ei palveta piisavalt ega loe piisavalt Piiblit.
Mu elus on patte, mis tulid vanast elust kaasa,
kuigi arvasin, et nad jäid sinna maha.
Mõnes asjas liigun edasi ja mõnes asjas selgelt tagasi.
Ma ei ole selline ega täida neid nõudmisi."
Sellised inimesed murduvad.
Kui ka õpetatakse pidevalt, mida kõike kristlane peab tegema,
võib see lämmatada: üha uued nõudmised,
üha uued jõupingutused ja pole mingit hingamist.
Need kaks - uhke kristlane ja murtud kristlane -,
on kaks teerada, mida inimesel on võimatu vältida,
kui ta evangeeliumi hülgab.
Uhke inimene ei mõista oma tegelikku pattu,
mis tal endiselt Jumala ees on.
- Isegi kui ta on aastaid kristlane olnud. - Jah.
Kuigi kogudust ehitatakse hästi, eksisteerib endiselt käsk,
et Jumalat tuleb üle kõige armastada.
Kui ta arvab, et peab seda, saab ta endast väga valesti aru.
Inimene, kes seda ei täida, vajab sõnumit selle kohta,
et ta pole kristlane seetõttu, et nii head elu elab,
vaid seetõttu, et vajab Jeesust, kes ta patud tänagi andestab.
Ühe teeb evangeelium alandlikuks ja teise rõõmsaks.
Evangeelium on ravim mõlemile ja ilma selleta minnakse kas uhkusse,
mida tabab varem või hiljem mingi suur krahh.
Kui muutud silmakirjalikuks ega nõustu latti allapoole laskma
ja kujutled, et saad hakkama,
tekib konflikt tegeliku elu ja südame vahel,
mis hakkab koputama: äkki ma polegi nii hea.
Ja kogudus laguneb käest.
Mis on viltu, kui muutume uhkeks ja iseseisvaks?
Või loobutakse hoopis usust, kuna "nood on nii silmakirjalikud,
et ei kõlba kuskile ei mina ega nemad.
Ma ei taha olla teesklejate koguduses."
Mõned väidavad,
et evangeeliumi tuleb kuulutada uskmatutele, ja see on tõsi,
kuid evangeeliumi tuleb kuulutada ka usklikele. - Jah.
See mõte esineb Piiblis mitmel moel. Näiteks Roomlaste kirjas,
kus Paulus kirjutab Rooma kristlastele,
kes olid mitu aastat usus olnud.
Paulus selgitab neile evangeeliumi.
1. Korintlaste kirjas seletab Paulus, kuidas kasutada vaimuande,
koguduses korda hoida, leivamurdmist korraldada,
suhtuda ohvrilihasse, milline on kristlik seksuaalmoraal
ja seejärel meenutab ta neile evangeeliumi,
mida on neile kuulutanud, ja mis neid päästab,
kui nad sellest kinni hoiavad, nii nagu ta seda neile kuulutas.
Sõnum korintlastele oli selles, et pärast kõiki neid juhiseid,
on kogu selle asja mootoriks ja kütuseks evangeelium.
Seepärast Paulus selle juurde naasebki.
Ta võib õpetada pikalt, kuidas elada.
Kui keegi sellega hakkama saab, muutub ta uhkeks:
Küll ma olen lahe! Suudan Pauluse õpetust järgida.
Teised, kes ei suuda, pettuvad, sest oma tahe veab teise suunda.
"Mingil määral ehk suudan, kuid ei jaksa.
Esineb langemisi ja isekust, kannatust jms."
Mida siis teha?
Seepärast naaseb Paulus Korintose kristlaste puhul,
kes seda juba kuulnud on, taas evangeeliumi juurde.
Selle juurde tuleb alati naasta.
Üks asi, millega aitad lugejail oma raamatus seda mõista,
on see, et jagad evangeeliumi seitsmeks teemaks,
millest evangeelium räägib,
ja aspektideks, mida kontrollida.
Esiteks räägib evangeelium Jumalast. See on veidi üllatav.
Muidugi räägib evangeelium Jumalast, millest siis veel!
Kuid sa mõtled seda, et meil võib olla ebajumalaid.
Selgita, mida tähendab ebajumal, võrrelduna elava Jumala
ja evangeeliumiga.
Igal inimesel on oma jumal, kellelt ta ootab päästet,
ehk evangeeliumi või päästesõnumit.
See, millele oma elus toetume, on meie jumal.
See ilmneb nii Piiblis kui Lutheri Katekismuses.
Kui olulisim sinu elus on raha, siis arvad,
et kui sul on piisavalt raha, saad sa hea elu,
saad reisida ja teha seda, teist ja kolmandat.
Ja nii ohverdatakse paljugi mammona altarile -
ehk ei rajata peret, tehakse kompromisse aususega,
või väänatakse seadust, et raha saada.
Ja kui raha kaob, saabub katastroof,
sest kogu identiteet ja eneseväärikus on seotud mammonaga.
Raha puhul on huvitav see,
et seda võib kummardada ka siis, kui sul midagi pole.
"Kui mul oleks nii palju raha, kui mul oleks varandus,
siis mul oleks ..., aga praegu on mul sellised lood ..."
Nii rikas kui vaene teenivad sama jumalat -
nad ootavad päästet mammonalt.
Teine seik siin on ehk see, et võime öelda:
"Raha pole kõige tähtsam. Ma usun Jeesusesse."
Aga kui tekib mingi olukord, mis siis saab?
Võime öelda, et Jumal on meie Jumal
ja me usume Jeesust,
kuid argielus ja -otsustes võime teha kompromisse ja valikuid,
mis osutavad, et tegelikult usume iseendasse
või raha võimesse meid päästa.
Kas pead silmas seda, et kui ütleme:
Muidugi usun ma Jeesust, siis meie elu paljastab siiski tõe,
kui tekib olukord, kus on kitsas käes või pole tööd?
Sõltuvalt sellest, mis taseme mure see meie jaoks on,
mõnes riigis võib muidugi tõeline näljahäda olla,
kuid kui tegu on lihtsalt elatustaseme langusega,
paljastab see kergelt, kus meie süda on olnud
ja et meie peamine rõõm pole tulnud Jumalast.
See ilmneb siis, kui see asi meilt ära võetakse,
või on ohus. Kuidas käitume?
Ma ei räägi raha vastu.
Varandus on Jumala hea and meile.
Jumal annab meile palju häid ande - meil on pere, abikaasa, lapsed,
hea töö ja tervis.
Kõik need võivad aga Jumalast tähtsamaks saada,
Kui tervis on kõige tähtsam, kulub palju aega treenimiseks
või iluoperatsioonideks.
Kui lapsed on kõige tähtsamad,
kogetakse nende probleeme täieliku katastroofina.
Kui kõik ootused pannakse lapsele,
võivad need lapse lömastada.
See võib isegi abielu lõhkuda, kui üks abikaasadest teeb otsuseid,
mis last negatiivselt mõjutavad. Ta võib muutuda vaenlaseks.
Inimsuhted kannatavad.
Mis tahes hüve, mille Jumal meile annab,
võib muutuda meie käes jumalaks, kuna ootame sellelt endale päästet.
Mis tahes asi, mille Jumalast kõrgemale tõstan
ja millele vaikimisi toetun, on minu ebajumal.
See ilmneb sellest, et sa nagu ohverdad sellele jumalale,
võib-olla tervist, aega vms.
Sa annad sellele midagi, et õnnistust kätte saada.
Lõpuks valmistavad kõik ebajumalad meile siiski pettumuse.
Nad ei too kunagi meile õiget rahuldust.
Raha jääb meist maha, kui siit lahkume.
Abielu võib puruneda, haigus võib tervise võtta.
Mis siis saab, kui toetusin sellele - abikaasale või rahale või tervisele?
Mis siis, kui kaotan töö; kui töö oli mu identiteet,
kui eksisteerisin vaid sellele, ja kui see kaob,
tekib tunne, nagu kaotataks kõik.
Sel juhul on näha, kui tähtis see asi oli
ja et ta oli mulle otsekui päästja.
Ja selle saamine oli mulle otsekui evangeelium.
Me ei pane seda ehk tähele,
aga Piibel räägib sellest üllatavalt palju,
nii Vanas kui Uues Testamendis.
Üks Uue Testamendi autoreid lõpetab oma kirja:
Hoiduge ebajumalate eest!
Seda on näha ka Kümnes käsus. Esimene käsk ütleb:
"Mina olen Issand, sinu Jumal.
Sul ei tohi olla muid jumalaid minu palge kõrval!"
Meie arvates tähendab see, et ei tohi kivikuju või kuldvasikat teha.
Ebajumal ei pea olema mingi ehitatud asi.
See võib olla idee, või mingi Jumala antud hüve.
Too käsk tähendab, et peaksime ootama Jumalalt päästet,
ja abi, kui hädas oleme;
et me ei otsiks seda rahast, ühiskonnalt, riigilt, abikaasalt,
vaid et Jumal oleks meie lõplik abi hädas.
Häda hetkel näeme, kes on meie tõeline Jumal.
Mõnes mõttes on see nii käsk kui evangeelium,
nii manitsus kui ka lohutus,
et Jumal võtab need asjad meie elust ära.
Mida vanemaks kasvame, seda enam kannatusi kogeme.
Ta võtab meilt ära asju, millele oma elu ehitame,
et näeksime, kuidas kaob mingi tugipunkt
ja mõtleksime, millele nüüd toetuda.
Kurb on, kui selle millegi muuga asendame.
Toon ühe meie ajastu tüüpilisema näite.
Tihti antakse naisele mõista, et ta ei keskenduks perele
ja lastele, vaid teeks tööd.
Vaimses keeles öeldakse naisele:
Ära sa kummarda seda naiste ebajumalat!,
kuna naisele on pere ja lapsed kõik kõiges,
millele nemad oma elu ja identiteedi ehitavad.
Naisel soovitatakse selle asemele võtta meeste ebajumal -
töö, karjäär, raha, maine.
Aga need on mõlemad petlikud - kummastki ei jää midagi järele.
Kui need mingil hetkel meilt ära võetaks,
mis siis järele jääks?
Asi pole selles, et mehed ja naised ei tohiks tööd teha või kodus olla,
vaid selles, millise koha see su mõtlemises võtab.
Mis selles olukorras aitab?
Kuidas säilitada seisu, et Jumal on elus esikohal?
Kuidas panna Jumal esimeseks?
Minu meelest on vastuseks evangeelium.
Lühidalt on evangeeliumi sõnum see, et need, kes teenivad ebajumalaid,
on tõmmanud endale Jumala viha ja kohtumõistmise
ning on selle ära teeninud.
Toosama Jumal
saadab Jeesuse maailma seda karistust ära kandma,
et pääseksime tagasi osadusse Temaga.
Jumal lepitab meie kuriteo, maksab meie võla.
Selles näeme, kui suur on meie võlg: Jumal peab selle kinni maksma.
Samas näeme, kui suur on Jumala armastus,
kuna Ta maksab selle meie eest.
Kui see meile kohale jõuab, kui peatume ja mõtleme sellele,
võib see muuta meie prioriteete. Jumal on nii palju teinud.
"Mul on Jeesus. Temas on mul pattude andeksand,
igavene elu, koht Taevas.
Minu poolt on see, kes seda kõike tegi,
kellelt tuleb kõik abi, kes teab, mis mulle parim on,
ja oskab asju õigesti lahendada.
Sel juhul ma ei vaja midagi muud, millele toetuda."
Sel juhul võib kaotada raha või maine;
võib tulla haigus vms, või hoopis edu,
aga need kõik on teisejärgulised,
kuna tähtsaim on evangeelium - Jeesuse tundmine
ja Tema lapseks olemine.
Saateaeg on otsakorral. Me naaseme selle teema juurde.
Kas Jeesus mõtles midagi sarnast, kui Ta ütles:
Keegi ei saa olla minu jünger, kui ta ennast ei salga,
ei võta oma risti ega järgi mind.
Kui tahad samal ajal kõigist neist jumalaist kinni hoida,
sulle on olulisim maine, raha, pere, siis Jumal sinna enam ei mahu.
Siis peab varem või hiljem prioriteete korrigeerima.
Need leiavad oma õige koha,
kui kohtud Jumala armastuse ja andeksandmisega evangeeliumis.
Mis puudutab seda kirjakohta,
siis sa võtad ja kannad oma risti, kuna see on niivõrd kallis.
Selles ristis, Kristuses, on absoluutselt kõik.
Kõik, mida sa vajad eluks ja igavikuks.
See rist on nii armas, et kannan seda meeleldi elu lõpuni,
sest pole midagi tähtsamat.
Pole ime, et üks laul räägib: Ainult rist.
Aitäh saates osalemast, teoloogiadoktor Vesa Ollilainen.
Aitäh raamatu eest "Elu ja evangeelium",
mis neid asju avab.
Rääkisime täna esimesest evangeeliumi määratlusest,
teistest räägime järgmistes saadetes.
Soovitan seda raamatut kõigile.
Evangeeliumis on meil tohutu aare.
Ütleme tihti, et evangeelium on keskseim
nii meile kui maailmale,
kuid meil on suur oht kaotada see evangeelium
erinevate ebajumalate varju.
Seepärast vajamegi evangeeliumi naasmist.
Kristuses ja Jumala armastuses on pattude andeksandmine
ning elu keskpunkt, süda ja tuum, nagu Piibliski.
Aitäh vaatamast!
Kohtumiseni nädala pärast!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri