Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna esitame saates tähtsa ja populaarse küsimuse:
kas kõik usundid õpetavad sama või on nad ületamastus vastuolus
ja õpetavad täiesti erinevaid asju.
Mul on külas kasvastusteooria ja -traditsiooni professor
Tapio Puolimatka Jyväskylä Ülikoolist.
Tere tulemast! - Aitäh.
Väga tihti öeldakse:
"Lõppkokkuvõttes õpetavad kõik usundid sama."
Pindmiselt võivad nad veidi erineda,
kuid nende tuum ja sõnum on samad.
Näeme seda nii meedias kui aruteludes.
Kuid kas see on suurim eksiarusaam või isegi suurim vale
või on see tõde?
Arvan, et see on vastupidi -
pinnapealt vaadates võib neis esineda sama sõnavara,
kuid tegelikkuses on nad sisult täiesti erinevad.
Näiteks kristluse sõnul on Jumal armastus,
ja teisedki usundid võivad armastust kuulutada.
Kui mõelda Jumala mõistetele,
siis kristluse arusaama järgi tähendab see seda,
et igavesti on olnud jumalikkuse 3 isikut - Isa, Poeg ja Püha Vaim -,
kes on üksteist täiuslikult armastanud.
Selle armastuse ühenduse tõttu
moodustavad need kolm isikut ühe Jumala.
See peegeldub ka selles, et kui inimene langeb pattu
ja kannatab seetõttu, sai Jumal inimeseks
ning kandis ära inimese patu, nuttis tema valu pärast
ja kannatas koos inimesega.
Jumala armastus kristluses on täiuslik kaastundearmastus.
Võrdleme hinduismi ja budismi jumala-käsitlust.
Sealgi võidakse rääkida armastusest,
kuid jumal 'brahman' on ebaisikuline olend.
Armastus ei tähenda isikutevahelist armastust,
vaid seda, et kõik on ühte sulandunud
ja igasugune individuaalsus kaob.
Budismi ja hinduismi päästes individuaalsus kaob,
sulandume brahmanisse, kõik on põhimõtteliselt üks,
kaovad kõik vahed, kuid ka kannatused pole reaalsed.
Hinduismi tekstis Bhagavad Gita selgitab sõdur Arjuna Krishnale,
et ei taha võimupöördetülis sõdima minna,
kuna peab võitlema oma sugulaste vastu.
Krishna vastuse järgi ei tähenda tapmine midagi,
kuna see pole tõeline, inimesed surevad niikuinii.
Budismiski loobud sa individuaalsusest
ja intellektuaalsest mõtlemisest
ning sulandud isikusetusse ühtsusse.
Hinduism ja kristlus on seega täiesti erinevad.
Oma uues raamatus "Tarkuse ja teadmise aarded Kristuses"
räägid sa põhjalikult islamist
ning et ka islam ja kristlus on täiesti erinevad.
Võtame sama küsimuse Jumala armastusest.
Islam eitab Kristuse jumalikkust ja Tema ristiohvrit,
mis tähendab, et Jumal pole armastus.
Jumal on suutnud igavesti armastada ehk vaid iseennast,
kuna polnud kolme isikut.
Kuna eitatakse Jumala inimeseks saamist
ja inimese eest kannatamist, eitatakse,
et Jumal võiks kõiki armastada.
Islami järgi armastab Jumal vaid neid,
kes alistuvad Tema käskudele, ehk ainult moslemeid.
Kui ma pole moslem, olen jumala viha all,
ja õigeusklikud ehk moslemid on kohustatud uskmatuid karistama.
Loodetakse, et karistus, kus näiteks kristlased ja juudid
moslemiriigis kannatavad, kuna on teisejärgulised kodanikud
Allahi trotsimise tõttu, võib see neid päästa.
Khomeini kaitses uskmatute tapmist sellega,
et nii vähendati nende sooritatud pattude hulka.
Islamitraditsioonis on lugu, kus laste küsimusele taevas,
miks täiskasvanud on suurema palga saanud,
vastab Allah, et nad on jõudnud rohkem häid tegusid teha.
Laps küsib: Miks sa lasid mul lapsena surra,
nii et ma ei jõudnud rohkem häid tegusid teha?
Allah vastab: Sellepärast, et sa oleksid hiljem pattu teinud
ja hukatusse sattunud.
Põrgust hüüavad inimesed Allahile:
Miks ei lastud meil lastena surra, et me poleks patustanud?
Seetõttu väidavad islamiäärmuslased,
et teevad uskmatutele neid tappes heateo,
kuna nii väheneb nende sooritatud pattude hulk.
Tohutu vahe Piibli õpetusega, et Kristus suri meie eest
ja osutas nii oma armastust, kui me alles patused olime
ja Tema tahte vastu mässasime.
Juba siis osutas Jumal meile armastust.
Lääne kultuuris kasvanuina me ei mõista,
et meie 'kaastunde' mõiste lähtub kristlikust jumala-käsitlusest.
Jumal tuli Kristuses, leidis patuse inimese,
ning nõustus kandma seda häbi ja viletsust, et inimest päästa.
Õpikute järgi lähtub Lääne kultuur Kreeka tsivilisatsioonist,
kuid kaastunde suhtes ei pea see paika.
Kreeka jumalad pole kaastundlikud
ja inimene ei tarvitse teise suhtes kaastundlik olla.
Kaastunne ja haletsus oli kreeka kultuuris nõrkus.
Lastele võidi andeks anda. Kaastunne tähendab,
et annad inimesele midagi head, mida ta pole ära teeninud.
Kristus tegi seda.
Me pole seda ära teeninud, et Ta meie eest kannatas.
Kreeklaste väitel on see rumalus ja ebaõiglane
ning nii ei tohiks käituda.
Kristluse teeb ainulaadseks evangeelium.
Räägid sellest ka oma raamatus, mida on eri paigus kritiseeritud.
Üks kriitik ei mõistnud, miks sa ei räägi sellest,
kuidas kristlus ajalugu mõjutas, vaid räägid sellest,
kuidas evangeelium on ajalugu mõjutanud.
Kristlus on teinud ajaloos igasuguseid asju.
Kristus ja Tema ohver on see, kust lähtub elu;
nii pattude andeksandmine kui moraalne eeskuju.
On tuttav mõte, et oleme inimestena kurjategijad.
Miks antakse kurjategijale kõik andeks
ja lisatakse veel muudki head? See on täiesti mõistetamatu
ja oligi antiigiaja inimestele arusaamatu.
Näeme, kui palju head sellest ühiskonnas tõuseb.
Kui inimene andeks saab, ta muutub, ja kui ta ei saa andeks,
ei saa ta muutuda, vaid läheb oma kurjuses veelgi kaugemale,
et seda õigustada.
Eri usunditega tutvudes oled leidnud,
et evangeeliumi leiab vaid Piiblist.
Huvitav on see, et nii hinduisimis, budismis, islamis, gnostitsismis,
stoitsismis, eudaimonismis on inimese probleemiks teadmatus,
mitte patt.
Neis ei julgetud vaadata tõtt inimese kurjusega.
Kurjus olevat johtunud teadmatusest
ja viimast oli võimalik lahendada eri viisidel.
Islam püüab teadmatust lahendada
inimeste sundimisega Allahi tahte alla.
Budism ja hindusim arendavad meditatsioonitehnikaid,
mis vabastavad meid mõistusest,
kuna see võib meid eksitusse juhtida.
See muutub meditatsioonivagaduseks.
Hinduismis korratakse sõna 'oum', mis sisaldavat ühtset olemasolu.
Probleemiks on sel juhul see, et kui me oma kurjusega ei tegele,
jääb see ühiskonnas võimule.
Seda on näha isegi aristotelismis, mis uskus mingisse jumalikkusse.
Tema väitel on jumal endast mõtlev mõtlemine.
Jumalat huvitavat vaid mõtisklemine ja inimesed, kes mõtisklevad.
Nii oli orjus Aristotelese meelest loomulik,
nagu ka vastsündinute tapmine, kuna jumalat ei huvita õiglus.
Kui probleem pole patus, siis sellega ei tegeleta.
Selles on kristluse uuendav jõud,
kuna Kristuse rist toob meid keset pattu,
ja kui patt meie teadvusse jõuab, saame sellega midagi ette võtta.
See viib meid teema juurde, millest paljud ei tea.
Kirjutasid eessõna J. Budziszewski raamatule
"Seda on võimatu mitte teada", kus ta ütleb, et on palju asju,
mida me ei saa mitte teada.
Paljude meelest on ka kristluses probleemiks teadmatus,
kuid Piibel räägib selgelt näiteks Roomlaste kirjas,
kus Paulus avab kristlust neile, kellega ta pole veel kohtunud,
ja kirjutab: Kõik teavad, et Jumal on olemas.
Inimene ei saa seda mitte teada.
Aga seda teadmist eemale tõrjudes tunnistab ta sellega oma süüd.
Ja Jumala armastus tuleb ikkagi ka sellisele inimesele,
kes teadlikult tõrjub evangeeliumi.
Budziszewski räägib sügavast südametunnistusest
ja pindmisest südametunnistusest.
Meie sügavam südametunnistus ei saa mitte teada,
et Jumal on olemas, või mis on õige ja vale.
Pindmisel tasemel usume erinevaid müüte,
et selle teadmise eest põgeneda.
Kristuse rist avab meile ligipääsu sügavama südametunnistuse juurde,
kuna see räägib mulle, et olen kurjategija ja halb.
Aga ma ei taha seda näha ega teada,
et olen hirmsaid asju teinud.
Seletan neid pindmises südametunnistuses,
et asi polegi nii hull ja johtub hoopis millestki muust.
Sel juhul ei muutu mu elus midagi.
Jeesuse valatud veri annab mulle julguse öelda:
Olen kõik andeks saanud. Jeesus tapeti just selleks.
Võin tunnistada, et olen mõrvar ja tõeliselt halb, edev,
ning isekas ja ahne.
Siis on meil lootust inimestena paraneda
ja ühiskonnana areneda.
Selle aususega kaasneb möönmine, et kõik usundid on erinevad.
Seda saab väga lihtsalt välja uurida, tuleb vaid nendega veidi tutvuda.
Eriti mis puudutab kristlust ja islami,
mis õpetavad Kristuse kohta täiesti vastuolulisi asju.
Siin pole midagi segast.
Teatud haritud inimesed esitlevad siiski ebarealistlikku nägemust
nagu oleks kristluse ja islami põhisõnum sama.
Kuidas see võimalik on, kui kristluse tuumaks on Kristus,
kes meie eest suri ja üles tõusis; Jumal ise meie seas.
Islamile on mõte sellest, et Jumalal on Poeg,
kes elas meie seas ja kes on Jumal, surmaga karistatav patt.
See on kindlaim tee põrgusse.
Inimesi ajab segadusse see, kui mõni imaam ütleb avalikkuses,
et ootab Jeesuse teist tulemist.
Inimesed ei uuri, mida see islamis tähendab.
Islamis tähendab Jeesuse naasmine,
et kui tänapäeva maailmas lubab islam kristlastel veel elada,
kui nad nõustuvad ühiskonnas alama positsiooniga,
siis islami-Jeesuse naasmisel
pole kristlastel enam õigust kristlane olla,
vaid kõik sunnitakse moslemeiks.
Jeesus tulevat tagasi risti lõhkuma, evangeeliumi hävitama
ja täidab Muhhamedi käske.
Kristlased pole sellest teadlikud.
Mitte ainult selles, mis toimus Jeesuse maapealse elu jooksul,
kui Ta suri ristil ja üles tõusis, ei valitse täielik lahkmeel,
vaid ka selles, mis juhtub Tema naasmisel.
Milline Jeesus naaseb ja mida Ta teeb?
Kuidas oleme jõudnud olukorda, kus avalikult räägitakse,
et neil usundeil on sama õpetus.
Pinnapealnegi tutvumine osutab tohutule lõhele usundite vahel.
Palju on rõhutatud, et tänapäeva islamistid
toetavad kohati apokrüüfilisi evangeeliumeid.
Sayyid Qutb peab gnostitsistlikke kirjutisi heaks,
kuna nende väitel ei löödud Jeesust tegelikult risti.
Gnostilised evangeeliumid kirjutati 100 aastat pärast algupäraseid,
Matteuse, Markuse, Luuka ja Johannese evangeeliumeid,
ja andsid Kristusest moonutatud pildi.
Need olid valeõpetused.
Need rajanesid eriarusaamal tegelikkusest.
Sarnaselt islamiga mõeldi,
et Jumal ei saa inimesena tulla.
Gnostikute meelest ei saa Jumal ilmutada end ühes ajaloolises isikus.
Nad otsisid vabanemist materiaalsest maailmast.
Kõigis neis on võtmeteemaks käsitlus Jeesusest.
Mõeldes maailma kannatustele
ja argumentidele Jumala olemasolu vastu,
et kuidas saab täiuslikult hea Jumal lubada kannatusi,
toimib see kõigi teiste usundite jumala-käsitluste vastu
peale kristluse.
Kristluses lubab Jumal kurja inimese vaba tahte tõttu,
kuid teeb kõik ja ohverdab ennastki, et inimest päästa.
Teistes usundites, ka islamis, on Jumal eemalolev ega sekku
muidu kui vaid karistamiseks.
Kreeka usundite jumalad olid nagu teismelised sadistid,
kes mängisid inimeste valuga, seades neid võimatusse olukorda.
Näiteks Agamemnonile,
kes pidi troojalastele kätte maksma Helena vägistamise eest,
ei lubanud jumalad tuld anda, kui too oma tütart ei ohverdanud.
Sõduri maine sundis teda kaastunnet eemale tõrjuma
ja oma tütart jumalaile ohverdama, kuna muidu oleks ta hävitatud.
Kui ta ohverdas oma tütre, tõi see ikkagi halbu tagajärgi,
kuna see oli siiski vale.
Jumalad panid ta võimatusse seisu, kus polnud ühtki head lahendust.
Jumalad on siin inimese korrumpeerund mõtlemise toode.
See on neis lugudes täiesti ilmne.
Jeesus ütles, et kõik, kes tulid enne Teda,
olid vargad ja röövlid.
Need jumalakäsitlused on õelad. Ka Aristotelese jumal on kuri.
Ta on ükskõikne inimeste suhtes, välja arvatud filosoofid.
Me pole rääkinud veel judaismist.
Kuidas see näeb Kristuse ristisurma ja ülestõusmist?
Judaismi järgi sisaldab Vana Testament
ennustusi Kristuse kohta.
Judaismi traditsioonis eksisteerib ka sõnum kannatavast Messiast,
kuid kui Jeesus maa peale saabus ja tekkis kristlik kogudus,
reageeris rabinistlik judaism väga jõuliselt selle vastu.
Kui Jeruusalemmas õppisin, ütlesid mu juudi professorid,
et siis hakati juudi allikaid tsenseerima.
Nad pidid lugema vanu kristlikke ürikuid,
et pääseda ligi tsenseeritud juudi tekstidele.
Tsenseeriti just neid allikaid,
mis rääkisid Messiast kui Joosepi pojast,
kes kannatas nagu Joosep.
See erineb Messiast Taaveti pojana, kes on kuninglik Messias.
Rabinistlik judaism ootab kuningat, kes kehtestab maise kuningriigi,
ehk Suur-Iisraeli.
Judaism on väga mitmekülgne,
kuid rabinistlik judaism tahtis välja tõrjuda mõtet,
et juutide messias oli hüljatud ja ristilöödud
ega toonud maist valitsust.
Kõik juudid seda sõnumit ei eitanud.
Keegi küsis kunagi, miks juudid ei uskunud.
Ütlesin, et kõik esimesed usklikud olid juudid.
Pea kõik Uue Testamendi tegelased, kes uskusid, olid juudid.
Osa neist nägi Vanast Testamendist,
et Jeesus vastab kõigile Messia tundemärkidele
ning nad uskusid vastupidiselt oma ümbritsevale keskkonnale.
Uues Testamendi järgi heideti
Jeesuse Messiaks tunnistanu sünagoogist välja.
See oli suur asi,
kuna sind aeti välja kogu juudi kogukonnast.
Isegi pere hülgas su.
Kui Jeesus tervendas pimeda, kes tunnistas Jeesuse Messiaks,
ei julgenud tema vanemad seisukohta võtta,
kuna kartsid juute.
Jeesus ütles: Tulin maailma, et nägijaid pimedaks,
ja pimedaid nägijaiks teha.
Palju kannatanud inimene, kes on sattunud elus äärmustesse,
on valmis tõe eest hinda maksma.
Saade on otsakorral.
Oled tutvunud nende teemadega ja ka filosoofiaga süvitsi.
Mis sind enim veenab, et Kristus on Jumala Poeg, Messias
ja ainus tee osadusse elava Jumalaga?
Esimesena meenub mulle hetk,
kui esimest korda Kristusest teadlikuks sain.
Kui lähenen Jumalale Kristuse vere kaudu,
leian tee Jumala armastuse juurde.
Kui puuduks kogemuslik osadus elava Jumalaga,
oleks see vaid sõnad.
See tuleb argipäeva tasandil Kristusega elades.
Sõnas oli elu, ja elu oli inimeste valgus.
Elu annab suuna ja viib argumentideni.
Teiseks veenab mind Piibli terviklikkus.
Piibel on väga ühtne tekstikogumik.
Ja selle ennustusi ei leidu üheski teises usundis.
Sadu aastaid varem dokumenteeritud ennustused Jeesusest,
mis Tema elus teostusid.
Järgnevad kultuurilised ja mõistuslikud viljad.
Ainus viis selgitada armastust on kristlik jumala-käsitlus
ja Kristus ühe kolmainu osana, kes sai inimeseks ja ohverdas end.
Ja armastus elu mõttena. Seda tüüpi asjad.
Mainisid kultuuri vilju. Räägid neist oma uues raamatus
"Tarkuse ja teadmise aarded Kristuses".
Aitäh saates osalemast! Õnnistust sinu ellu ja töösse!
Aitäh vaatamast!
Kristus on täiesti ainulaadne.
Kristus ise ütles: "Mina olen tee, tõde ja elu.
Keegi ei saa Isa juurde muidu kui minu kaudu."
Osadusse Isaga on vaid üks tee -
selleks on ainus Päästja, Jeesus Kristus.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri