Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime tähtsal teemal -
miks nii Soomes, kui värske uurimuse järgi USAski,
hülgavad paljud endised kirikunoored,
või Soomes need, kes on läbinud leerikooli,
hiljem usu, kuhu neid on ristitud, ja mis neile on leeris õpetatud?
Mis viib sellise massilise usust ärapöördumiseni?
Mul on külas kasvastusteooria ja -traditsiooni professor
Tapio Puolimatka Jyväskylä Ülikoolist.
Tere tulemast! - Aitäh.
Kirjutasid uue raamatu "Tarkuse ja teadmise aarded Kristuses",
kus käsitled usu tekkimist ja usu olemust.
Siin on ka infot teemadel, mida on raske mujalt leida.
Lisaks kirstlusele käsitled siin ka islamit.
Ennekõike räägid aga, kuidas Kristuse evangeelium
on mõjutanud ajalugu ja kultuuri.
Milline on sinu arvamus selle USA uurimuse kohta?
"USA evangeelsed kristlased on arutanud viimasel ajal
nn Y-sugupõlve kaotamist,
mis koosneb 1980. a ja hiljem sündinud noortest,
kellest uurimuse järgi 60% hülgavad täiskasvanuks saades kiriku."
Soomes läbib ca 90% noortest leerikooli.
Kuid 3-5 aastat pärast seda on nad pea täielikult kadunud.
Statistikas on väga vähe noori täiskasvanuid,
kes on aktiivsed kirikus või ärkamisliikumistes?
Millest johtub, et nii suur osa noortest,
kes on saanud õpetust, olnud aktiivsed ja käinud leeris,
hülgab hiljem ristiusu?
See on raske küsimus.
Siin on palju erinevaid dimensioone
ja erinevate inimeste puhul erinevad faktorid mängus.
Mis puudutab selle loobumise sügavust,
ja kui mõtleme meie massimeedia kujutluspiltidele,
siis seal liidetakse usule Jeesusesse üsna negatiivseid asju.
"Kui usud Jeesusesse, oled lihtne ja vähekriitiline.
Oled mugandunud sellega, mida sulle on õpetatud.
Oled nõrk ja vajad turvatuge mingist Taevaisast, kes lohutab."
Kõik need omadused lisatakse kujutluspildile usklikust.
Ateisti kujutluspildiga on seotud eelarvamustevabadus,
kriitilisus, mõtlemine, julgus, iseseisvus.
Noorel on ehk raske võtta enda peale survet,
kus teda seostatakse kujutlusega vanaaegsest, väsinud isikust,
kes otsib pelgupaika millestki ebareaalsest,
kuna ei jaksa muidu elada.
Sotsiaalne surve sunnib muganduma ning olema intelligentne ja julge
ehk olema ateist. Luuakse selline pilt.
Paradoksaalne siin on see, et need pildid on väga pinnapealsed
ega vasta üldsegi reaalsusele.
Kuid meedia kujutluspildid mõjutavad inimesi nii võimsalt,
ja nad ei mõista, et kui nad nende järgi juhinduvad,
on nad just need, keda nad halvustavad:
nad ei mõtle iseseisvalt ja kriitiliselt
ega mõtle sellele, mis on tõde, vaid sellele, mis mulje see jätab,
kui nad Jeesust järgima hakkavad.
Tihti unustatakse, et see, kuidas asi pinnapealselt välja näeb
erineb sellest, kuidas see inimest süvatasandil mõjutab,
kuna seal tajutakse intuitiivselt, mis on tõde.
See ühtib ka uurimustulemustega, mille järgi paljud noored väidavad,
et ei saanud vastuseid oma küsimustele.
Nad poleks kunagi hüljanud midagi, mida oleks hästi põhjendatud.
Nad ei leidnud vastuseid ja liikusid üksnes pinnatasandil.
Mind paneb imestama nende noorte väljendus,
mille järgi nad ei saanud vastuseid.
Asi pole selles, kas ma saan vastuseid,
vaid selles, et pean neid ise aktiivselt otsima.
Keegi ei anna neid mulle valmiskujul.
Ei saa mõelda, et koguduste pastorid, kellel on lai kuulajaskond,
suudaksid tegeleda kõigi individuaalsete probleemidega.
Kui mõelda internetile ja raamatuile,
siis kõikjalt on võimalik leida häid vastuseid.
Paljud maailma juhtivad kristlikud filosoofid on avaldanud
sadu põhjalikke uurimusi, mis vastavad küsimustele.
Siin on näha passiivset hoiakut vastuste saamise osas.
Jeesus ütles, et koputajale avatakse ja otsija leiab.
See rõhutab aktiivsust.
Pascal näiteks ütles, et kui me tõde tõeliselt ei armasta,
pole meil mingit võimalust seda leida.
Liigub nii palju valet ja hämmingut.
Kierkegaard ütles samuti, et kui me ei armasta tõde kirglikult,
ei leia me seda.
Kas on võimalik, et siin otsitakse ettekäänet oma usu hülgamisele
ja süüdistatakse midagi muud, mitte oma soovimatust otsida?
Kui ütlen, et ei leidnud vastuseid, esinen inimesena,
kes siiralt otsis ja uuris, ja väidan, et viga pole minus.
Piibel õpetab meid ennast läbi katsuma.
Kui minus tekib kahtlusi, kas see johtub sellest,
et me ei taha ehk valgusse tulla, mis on Jeesuses,
kuna see valgus paljastab meid.
Meie luksuslikus ühiskonnas on lihtne elada lahus Jumalast,
kuna võid loota, et süsteem hoiab sind elus.
Jeesuse järgimine esitab inimesele moraalse nõudmise,
ja ta ei saagi elada endale, vaid peab mõtlema maailma vajadustele.
Inimene võib soovida põgeneda nende nõudmiste eest.
Filosoofid möönavad seda tihti.
Thomas Nagel'i sõnul oli talle väga vastumeelne mõte,
et on olemas mingi Jumal, kes käsib midagi teha.
Täna, kui rõhutatakse iseseisvust, on inimesele väga vastumeelne
vastutada mingi kõrgema olendi ees, kes neid näeb.
Uues Testamendis rõhutab Jeesus:
Te ei saa uskuda, kuna võtate vastu au üksteiselt
ega otsi seda au, mis tuleb Jumalalt.
Kui meie otsinguid juhivad meie keskkond ja seltskond
ja inimesed, kes meile tähtsad on, ning otsime vaid nende heakskiitu
ei leia me kunagi tõde.
Alles siis, kui otsida puhtalt tõde ja Jumala au, võib seda leida.
See on üsna radikaalne mõte.
See meenutab propagandageeniust Leninit,
kelle väitel ei tasunud võidelda kristlusega põhjenduste
või mõistuslike argumentidega.
Tema meelest oli tõhusaimaks relvaks solvang.
Richard Dawkins ütleb sama.
Pealtvaatavaid inimesi võib kergesti mõjutada,
kui kujutluspildile usklikust liidetakse mingi pilge või mõnitus,
sest keegi ei taha, et teda mõnitatakse.
Kui otsime au, ning mõnitust ja pilget kasutatakse relvana,
siis ma mugandun ja püüan seda vältida,
või varjan end ega tunnista end Jeesuse järgijaks.
Sellises olukorras ei pruugi tõde võita.
Jeesus vastas sellele: kui teid pilgatakse, rõõmustage!
Kui sa solvamise peale rõõmustad, solvangu jõud nõrgeneb ja kaob,
kuna sinu sotsiaalne keskkond tajub, et see ei mõju sulle.
Kui nad hakkavad mõtlema, miks see sind ei mõjuta,
mõistavad nad, et see oli vaid põhjendamatu solvang.
Seda protsessi läbides me kasvame, ütleb Uus Testament,
ja kasvab ka meie julgus.
Mida julgemalt end Jeesuse järgijaks tunnistada,
seda tugevamaks ja iseseisvamaks inimene muutub.
See on väga tähtis teema, kuna Uue Testamendi järgi
satutakse hukatusse seetõttu, et ei võeta vastu tõearmastust.
Kui me ei armasta tõde ega võta seda vastu,
ei saa me päästetud, sest oleme armastanud valet.
Tõlkisin kord meest, kes rääkis ühe liigutava loo.
Nad olid naisega adopteerinud ühe tüdruku,
kes oli kasvanud ülirasketes oludes
ja sattus lõpuks Amsterdami ennast müüma.
Isa ostis haagiselamu ja sõitis naisega kohale.
Ta otsis tütart iga päev, nädal nädala järel haagises elades,
kuni leidis ta.
Kui ta oleks armastanud midagi rohkem, kui seda tütart;
kui ta oleks mõelnud sellele, mida inimesed mõtlevad;
kui ta oleks küüniliselt mõelnud, et ta on ise oma tee valinud;
tüdruk on täiskasvanud ja on piinlik oma tütart otsida;
poleks ta kunagi seda tütart leidnud ja too poleks kunagi abi saanud.
Tõde nõuab suurt julgust rikkuda ühiskondlikke tabusid,
mille kohaselt ei tohiks usuasjust rääkida.
See nõuab suurt vaprust.
Üks evangelist rääkis kord tööst alkohoolikutega.
Ta kuulutas kord prügimäel, kus alkohoolikud midagi korjasid,
et maha müüa ja raha teenida.
Ta kutsus üht joodikut kristlikule koosolekule
ja too oli vastanud, et ei saa tulla, kuna kaotaks reputatsiooni.
See näitab kujutluspiltide jõudu.
Meie kultuuri pildil usklikkusest on selline mõju.
Oleme kristlastenagi hellitatud luksuspõlvkond.
Oleme elanud luksuse ja heaolu keskel
ning meil on raske mõista,
et Jeesuse järgimise eest tuleb maksta väikest hinda,
kui keegi vaatab meid mingis valguses.
Me ei mõista, et meie ülesanne on muuta seda nägemust ja kultuuri.
Tihti küsivad inimesed, kuhu meie aeg liigub?
Vastan tavaliselt: See sõltub sinust.
Sina otsustad, kuhu see läheb.
See sõltub sellest, kuidas sina meie aega mõjutad.
Isegi kui meid on käputäis, aga meiega on Jumal ja Jeesus,
suudame neid kujutluspilte muuta.
12 Jeesuse jüngrit muutsid maailma ajalugu.
Hiinas näiteks oli tohutu ateistlik propaganda
ja kristlasi kiusati vägivaldselt taga,
kuid keset kõike seda hakkas Jumal imeliselt tegutsema.
Sama puudutab ka moslemimaailma.
Evangeeliumi jõud on suurem.
Jumal on suurem kui meedia loodud kujutlusmaailm.
Sõnumi päralejõudmisele mõeldes meenub mulle üks hiinlanna,
kes sai usklikuks ja hakkas palvetama siis,
kui üks tema tuttav pidi usu tõttu väga palju kannatama,
kuid jäi sellele siiski truuks.
Ta mõtles, et keegi ei saa usu eest nii kõrget hinda maksta,
ilma et see tõeline oleks.
Teine lugu, mis meenub, toimus NSVL ajal.
Rääkisin ühe mehega, kes oli 14 aastat vangis olnud.
Küsisin, kas lapsed tundsid kibedust, kui isa oli 14 aastat vangis
ja nad kasvasid ilma isata. Ta vastas eitavalt.
Üks poegadest oli öelnud:
Oleme näinud, kui reaalne võib olla usk,
isegi kui see maksab kõik.
Kuna isa uskus sellele vaatamata, tahtis poegki uskuda.
Lugesin ühe Pakistani politseiametniku kohta,
kes kuulas üle kristlast, keda oli piinatud.
Ta imestas, miks kristlane ütles, et on õnnelik.
Tal oli pidevalt võimalus oma usku salata
ja uuesti Muhhamedi kummardada ning vabadusse pääseda.
Usklik tapeti vanglas ära, kuid ta ütles, et sureb õnnelikuna.
Selle tagajärjel hakkas ka politseinik kristlaseks.
Meie tihti siin nii tõelist usku ei näe,
kuid asi on tõelisuses.
Meie hinnaks on maine või mõni veider pilk.
Maksame oma mainega ehk vaid mõnda aega.
Meie vabas ühiskonnas, kus on avatud vastasmõju,
on tõe võimalused väga suured, kuna inimesed tajuvad midagi.
Seepärast ütles Jeesus, et tasub rõõmustada.
- "Teie olete maa sool ja maailma valgus."
- Teatud mõttes see kutsub inimesi, kuna inimesi huvitavad asjad,
mille üle vaieldakse ja millest räägitakse.
See on väga huvitav.
Soomeski on tegelikult üsna vähe neid,
kes julgelt ja avalikult usku tunnistavad.
Mõningaid siiski on, kuid mitte väga palju.
Kui neid oleks rohkem, muutuks liikumisruum suuremaks.
Mõni ei nõustu intervjuuga ega taha oma usku avalikustada,
kuna kardab tagajärgi.
Meie vaikimine üksnes kitsendab meie liikumisruumi.
Muidugi on see nii.
Kui end isiklikult kaitseme, kaotame palju isiklikku rõõmu,
kuna on rõõm ja õnn olla avalikult see, kes sa oled.
Teiseks on rõõm Jeesust avalikult tunnistada,
kuna sel juhul oled ühenduses armastuse, headuse jms.
Kolmandaks, igaüks, kes tunnistab, suurendab liikumisruumi,
ja igaüks, kes end varjab, kitsendab seda.
Ümbritsevaile kujutluspiltidele ei esitata väljakutseid,
ükskkõik kui ekslikud need ka poleks.
Jõuame taas sinu väite juurde,
et see, milliseks maailm kujuneb, sõltub meist, usklikest.
Kui julgeksime usklikena "kapist välja tulla",
muudaks see olukorda.
- Täpselt nii.
Akadeemilises maailmas on palju varjatud kristlust.
See on kahetsusväärne.
Kui kristlastel on ülikoolis amet ja nad varajavad end,
siirdub surve ka kristlikele tudengitele,
kuna avalikkuses ei esitle keegi kristlikku nägemust.
Kui täiskasvanud eesrindelt tagasi tõmbuvad,
satuvad lapsed tule alla.
Seepärast on see kahetsusväärne.
Sina siis soovitad usklikele julgust?
Ülikoolimaailma aspektist soovitan seda selleski mõttes,
et teadustöö alla käib ka lähtekohtade avalikustamine.
Ja kuna kaasaegne teadus tekkis kristlikest lähtekohtadest,
miks peaks seda ülikoolimaailmas varjama,
kui kogu ülikooli institutsioon on sündinud kiriku toel
ja on kristlik väljamõeldis,
miks peaks seal Kristuse nime varjama?
- See oleks nagu oma ema maha salgamine.
- Jah, nende lähtekohtade salgamine,
millest sai alguse kogu intellektuaalne teadustöö.
Jeesus ütles, et kes Teda inimeste ees tunnistab,
tunnistab ka Inimese Poeg oma Isa ees.
Siingi on väga sügav vaimne dimensioon.
Asi on siiruses.
Mõned kristlikud filosoofid väidavad, et inimene ei saa olla siiras,
kui ta ei seo end sellega, mis on hea.
Kui seon end kurjusega, satun endaga vastuollu,
kuna minus on Jumala kuju, mis teeb vahet heal ja kurjal.
Kui seon end avalikult Jeesusega, kes on täiuslik hea ja armastus,
võin olla täiesti siiras ja tõeliselt see, kes ma olen;
harmoonias oma südametunnistuse ja mõistusega, täieliku inimesena.
Siis pääseb esile ka minu individuaalsus,
kuna siis võin elada suhtes selle armastuse isikuga
ja ma ei ela mingite kujutluspiltide dikteerimise järgi,
mis muudab liikumisruumi väga kitsaks.
Kui inimene möönab, et kõik, mida räägid, on tõde,
aga kui olukordades, kus tuleks Jeesust tunnistada,
veab nende julgus alt, siis mis aitaks inimliku nõrkuse
ja patususe korral, mis hoiab meid esile astumast?
Aitab ilmselt mõistmine, et kõiki veab julgus alt.
Üksnes Jeesus on julge
ning me elame Tema vere ja andeksandmise najal.
Ebaõnnestumist ei tasu karta.
Võin elada ka läbikukkunud Jeesuse järgijana
ja tunnistada seal, kus julgen.
See saab väikseks hüppelauaks, mis julgustab teinegi kord tunnistama.
Igaüks leiab siin oma tee; pole üht ja ainukest teed.
Julgus kasvab, võimatu muutub võimalikuks.
Kui peaksin tegema suure hüppe, näib see võimatuna.
Kui aga teen väikse sammu,
näiteks jätan kuhugi Johannese evangeeliumi,
kui ei julge seda isiklikult kellelegi anda,
ning keegi leiab selle. See on esimene samm.
Aitäh, et julgustasid meid avameelsusele ja aususele
ning tunnistama oma usku seal, kus parajasti oleme.
Õnnistust sinu tööle!
Õnnistust ka teile, head vaatajad!
Kus tahes sa ka poleks, palu Jumalalt juhtimist,
kuidas sina võiksid oma keskkonnas julgelt Kristust tunnistada.
See, mis sul kaotada on, on väga vähe,
võrreldes sellega, mida võita võid.
Julgustagu meid Jeesuse sõnad:
Kes mind inimeste ees tunnistab, seda tunnistan minagi Isa ees.
Õnnistatud nädalat!
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri