Tere tulemast taas Piiblikohvikusse!
Täna räägime tõsisel, kuid tähtsal teemal -
räägime pärispatust, mida see Piiblis tähendab
ja mida see meie jaoks tähendab?
Mul on külas toimetaja ja teoloog Pasi Turunen.
Tere tulemast! - Aitäh. - Tore, et said taas saatesse tulla.
Karm teema - pärispatt.
Piibel räägib kohe alguses, et Jumal lõi kõik -
kogu maailma ja meidki.
Sellele järgneb õpetus, mis muutis maailma ajalugu -
langemine.
Mida langemine tähendab? Mis oli selle tagajärg?
Et saada aru, mida Jeesus surres ristil tegi,
on see teema kui must kangas, mille taustal võib mõista,
kui kirkalt Kolgata töö särab.
Kui Jumal lõi Aadama ja Eeva maa põrmust,
täiuslikult enda sarnaseks ja nad elasid osaduses Jumalaga.
Pärispatu õpetusega on seotud mõte, et esimesel inimpaaril
oli erinevalt meist täiuslik vaba tahe.
Neil oli päriselt võimalik valida pattu mitte teha,
ütles Augustinus selle olukorra kohta.
Kui inimene omal vabal tahtel langes, rikkus Jumala käsku,
kaotas ta osaduse Jumalaga ja algse õigsuse
ning ka tõelise tahtevabaduse.
Pärispatu tulemusel mõjutab patt kogu tema olemust.
Kuigi terminit 'pärispatt' Piiblist ei leia, ei tähenda see,
et iga tänaval kohatud inimene oleks nii paha
ja moraalselt võimetu mõistma head
või elaks nagu metsloom.
See tähendab, et pärast pattulangemist paradiisis
on patt inimsuse nii põhjalikult läbi immutanud,
et pole ühtki puutumatut kohta meis; ei meie hinge- ega tahteelus,
ega meie eetilises olemuses. Patt on jätnud jälje kõikjale.
Nagu iPad'ile jäävad näpujäljed on patt inimsusele jäljed jätnud.
Inimene on lahus Jumalast juba algusest peale.
Iiobi 15:14 ütleb:
"Kuidas võiks inimene olla puhas, naisest sündinul olla õigus?"
Keegi ei sünni veatuna. Ta on veatu küll selles mõttes,
et pole ise veel halba teinud, aga patt on rikkunud juba temagi.
Pärispattu siis Piibel ei maini, aga teema ise on seal olemas.
Piiblist ei leia ka 'kolmainsust', kuid teema ise on olemas.
Mida see 'päris' pärispatus tähendab?
See ei tähenda, et patt oleks geenidega päritav.
Kuid see liigub inimsoo pärandina ühelt põlvkonnalt teisele
juba Aadamast peale.
Soomekeelne sõna 'perisynti' tähendab,
et see on kogu inimsoo pärand alates Aadamast.
Ingliskeelne sõna on 'original sin', 'algupärane patt',
ehk esimene originaalpatt, mis rikkus kogu inimkonna,
nii et me oma heade tegudega endale päästet teenida ei suuda.
Kas võiks öelda 'perussynti', 'alus-' või 'pärispatt'?
See on hea termin.
See tähendab, et iga siia sündinu on algusest peale seisundis,
kus ta pole automaatselt, sünnipäraselt osaduses Jumalaga
ega päästetud.
Ei. Oleme sündinud nö võlapessa.
Soome seaduses on mõte sellest, et kui pärid võlgades omandi,
vastutad sa nende võlgade eest.
Oleme Aadama üleastumise tõttu sündinud nn "võlapessa"
ega suuda korvata Aadama pattu.
Aadamas oleme selle patu osalised.
Me ei vastuta kellegi teise patu eest,
vaid Piibli õpetuse järgi olime meiegi esimeses Aadamas
ja meil on osa tolles algses üleastumises.
See tähendab ehk sedagi,
et kui oleksime ise Aadama kingades olnud,
oleksime samamoodi üle astunud.
Vahel räägitakse, et sünnime puhtaina,
et kõik lapsed on algselt Jumalaga osaduses
ja seejärel teeme mingis vanuses oma esimese patu.
See pole niisiis Piibli õpetus?
Selles väites tehakse viga, mõeldes, et oleme patused,
kuna teeme pattu.
Piibli õpetuse järgi teeme pattu, kuna oleme patused.
Kas su saates Piiblit tohib lugeda? Piiblikohvik ju ikkagi.
Piibli esimestel lehekülgedel, 1. Moosese 6 räägib veeuputusest,
mis räägib rikutusest, mille tõttu Jumal lasi tulla veeuputusel.
1. Mo 6:5 - "Kui Issand nägi, et inimese kurjus maa peal oli suur
ja kõik ta südame mõtlemised iga päev üksnes kurjad".
Salm 11:
"Aga maa oli Jumala palge ees raisku läinud ja vägivald täitis maad.
Ja Jumal vaatas maad, ja näe, see oli raisku läinud,
sest kõik liha maa peal oli oma eluviisides raiskunud."
Arvan, et siit kirjakohast tuli Uude Testamenti termin 'liha',
mis viitab sellele, et inimene on nii patune ja rikutud,
nii et oma füüsilise olemuse poolest ei erine ta Jumala silmis
ülejäänud lihast, käitub nagu loom,
ja järgib oma vaiste ega ela Jumala Vaimust juhituna.
Patt on ta rikkunud ja temast on saanud vaid liha.
Pärast veeuputust ütles Jumal 1. Mo 8:21,
kui Noa oli toonud esimese ohvri: Ma ei nea enam maad inimese pärast,
sest inimese südame mõtlemised on kurjad ta lapsepõlvest peale.
See on patu reaalsus meis.
Jeesus viitab sellele Matteuse evangeeliumi 7. peatükis:
"Kui teie, kes olete kurjad, oskate anda oma lastele häid ande."
See on hea kirjeldus pärispatust.
Üksteist inimestena võrreldes on häid ja halvemaid ja paremaid.
Kui võrdluseks on aga Jumala õigsus ja pühadus,
kus inimene algselt elas, võib Jeesus öelda:
Teie, kes olete kurjad, oskate anda häid ande.
Inimene pole kaotanud võimet eristada head ja kurja
ja teha teistele head,
kuid tema põhiolemus Jumala õigsuse ees on kuri,
mistõttu ta vajab Lunastajat, ja väljastpoolt lähtuvat päästet.
Räägime sellest kohe veel.
Kasutatakse võrdlust, et patt on nagu piisk värvainet,
mis veeklaasi lisades muudab kohe kogu vee värvi,
on Piibli valguses üsna tõepärane.
Patt on määrinud meie elus kõik. Rõhutan veel kord,
et see pole teinud inimesest võimetut mõistma head
või end mitte kontrollima.
Kõik usupuhastajad on rääkinud, et inimene suudab seda.
Nad räägivad "tsiviilõigsusest".
Suudame tänaval käies valida, kas minna punasega üle tee või mitte.
Kuid see on muutnud meid nii, et me pole suutlikud selliseks heaks,
mis meid õndsaks teeks. Loen uuesti Piiblit.
Roomlaste kirjas on hea kirjeldus inimese loomupärasest olukorrast.
Paulus kirjutab Roomlaste 3:9 - "Me oleme juba esitanud süüdistuse,
et nii juudid kui kreeklased on kõik patu võimu all,
nõnda nagu on kirjutatud: Ei ole õiget, ei ühtainsatki ..."
Aadam ja Eeva olid algselt õiged, kuid seejärel pole ühtainsat õiget.
"Ei ühtainsatki, ei ole mõistjat, ei ole Jumala otsijat.
Nad kõik on kaldunud kõrvale, üheskoos kõlbmatuks muutunud."
See on tunnistus meie kohta ilma Kristuseta.
Seda kuulates ja sellele Piibli valguses mõeldes,
on meie olukord leebelt öeldes sünge.
Me ei suuda ise olukorda muuta ega teha midagi,
et seda pärispattu endast kaotada
või endast lähtuvalt oma olukorda parandada.
Me ei suuda selles olukorras end ise parandada.
Tunnistusraamatus öeldakse pärispattu kirjeldades,
et see puue on nii halb,
et sellest on võimatu inimmõistusega aru saada,
seda võib mõista vaid Jumala sõna valguses.
Kui keegi pärispatu teemaga maadleb, siis seetõttu,
et hindab inimsust mitte Jumala ega ilmutuse perspektiivist,
vaid inimlikust seisukohast, kuidas me üksteisega käitume.
Ma ei püüa alahinnata, kui oluline on teha head
ja ligimest armastada, kuid rääkides sellest,
mida inimene oma päästeks teha saab, mida ta võiks Jumalale anda,
et Jumal aktsepteeriks ta oma osadusse
ja ta õigeks kuulutaks,
siis pärispatt on kõik need lootused tühistanud.
Pole midagi. Vaja on kedagi teist.
Nagu Aadam, kes kaotas kogu inimsoo esindajana kõik hea,
nii et inimene ei suuda enda heaks midagi päästvalt head teha.
Kas võib öelda, et on oluline sellest rääkida,
seda Piiblis näha ja vastu võtta?
Sest kui inimene ei võta arsti juures vastu diagnoosi,
mis tal tegelikult viga on ja tõrjub halbu uudiseid,
ei pääse ta paranemise juurde ega mõista ravimi vältimatust.
See on hea võrdlus. Just nii inimene reageeribki.
Inimese esimene reaktsioon halvale diagnoosile on seda eitada.
Faktide tunnistamine on kõige algus.
Mis puudutab evangeeliumi, siis Aadama langemise tõttu
ei suuda me keegi end ise päästa ega selleks midagi anda.
See probleem on meil sünnist saati. Ütleksin isegi,
et kuigi me ei suuda mõista, miks see nii on
ja miks Jumal inimsugu nii näeb, siis nii see lihtsalt on.
Enne kui hakkame häid uudiseid rääkima,
siis on siin veel seegi pool, et mida vanemaks kristlasena saame,
see probleem ei kao.
20 - 30 aastat usus olnuna ei saa me öelda,
et oleme sellest vabanenud.
On hea meeles pidada, et see probleem käib meiega hauani
või kuni Jeesuse tagasitulekuni.
Augustinus kirjeldas seda nii,
et enne paradiisi langemist oli inimene olukorras,
kus ta suutis valida pattu mitte teha.
Langemise järel oli ta olukorras,
kus ta ei saanud valida pattu mitte teha.
Selle tulemusel teeb inimene millalgi oma elus pattu.
Uussünni järel suudab inimene taas valida pattu mitte teha,
patuorjuse vägi temas on murdunud
ja ta võib südamest Jumalat armastada,
kui Püha Vaim on temasse tulnud.
Alles Kristuse naasmise järel vabaneb inimene pärispatu orjusest,
nii et ta ei suuda enam pattu teha. On võimatu teha pattu
pärast kohtumist kirgastatud Kristusega Taevas.
Veel üks mõte.
Pärispatt kaotab kristlusest teatud moralismi.
Asi pole üksikutes tegudes.
Oled teinud igasuguseid tegusid, rääkinud halba, olnud truudusetu,
aga kui need parandatud saaks, võtaks Jumal su oma osadusse.
Asi pole üksikutes tegudes, vaid selles,
et oleme inimestena patused ja teeme seepärast pattu.
Nii ei piisa olukorra parandamiseks vaid üksikpattude parandamisest.
Meie probleem on palju sügavam.
Isegi kui väliselt, moraalselt ja teiste silmis oleks mul hea elu
ja oleksin nagu tore, aus ja õige inimene,
elab mu südames siiski see patt, mis mind Jumalast lahutab.
See näitab, et isegi parim inimene, kes on elanud moraalseimat elu,
ei saa öelda Jumala ees, et ma ju elasin hästi.
Sellest ei piisa. Probleem on palju sügavam.
Nüüd peame enne saate lõppu evangeeliumi juurde minema.
Mis on Jumala antud lahendus?
Inimene kujutleb, et suudab midagi ise teha;
veidi oma elus koristada ja asi korras.
Kuid mis on Jumala lahendus sellele probleemile?
Üks sõna - Jeesus.
Nõnda on Jumal maailma armastanud, et andis oma Ainusündinud poja,
et ükski, kes Temasse usub,
ei läheks hukka, vaid tal oleks igavene elu.
Päästetud saamiseks ei oota Jumal meilt häid tegusid,
ega nõua, et näitaksime oma suutlikkust elada õiget elu,
kuigi see kõik on tähtis, vaid Ta ootab meilt usku Kristusesse.
Roomlaste 5. peatükil on pärispatu puhul võtmeroll.
Iga kristlane võiks selle alusel teha kaks tulpa,
üks Aadama ja üks Kristuse omadustega.
Paulus ütleb salmis 12: "Nii nagu üheainsa inimese kaudu
on patt tulnud maailma ja patu kaudu surm,
nõnda on ka surm tunginud kõikidesse inimestesse,
kuna kõik on pattu teinud."
Algkeeles öeldakse: kõik tegid pattu, mis viitab sellele,
et me kõik langesime Aadamas.
"Sest patt oli maailmas juba enne Seadust,
aga pattu ei arvestata, kui seadust ei ole."
Ühe inimese langemise tõttu tuli surm kõigisse.
Parimgi inimene ei sure üksnes oma pattude pärast,
vaid kuna Aadama langemise tõttu valitseb surm kogu inimsugu.
"Kuid armuanniga ei ole nõnda nagu üleastumisega!
Sest kui ühe inimese üleastumise läbi paljud on surnud,
siis seda kindlamini on paljudele saanud ülirohkeks Jumala arm ja and
ühe inimese - Jeesuse Kristuse - armu kaudu.
Ja anniga ei ole nõnda, nagu ühe patustanu puhul võiks olla,
sest üheainsa üleastumise järel sai kohtumõistmine surmamõistmiseks,
armuand aga on paljude üleastumiste järel õigeksmõistmiseks.
Jah, ühe inimese üleastumise tõttu
on surm valitsenud kuningana selle ühe kaudu.
Aga seda kindlamini need, kes saavad armu ülirohkesti
ning õiguse anni, hakkavad valitsema kuningana elus
selle ühe - Jeesuse Kristuse - kaudu.
Nõnda siis, nagu ühe üleastumise läbi
tuli kõigile inimestele surmamõistmine ..."
- Siin see pärispatt ongi.
- "Nii on ka selle ühe õigusteo läbi
kõigile inimestele saanud õigekssaamine eluks.
Sest otsekui tolle ühe inimese sõnakuulmatuse tõttu
on paljud saanud patuseks ..."
Oleme patused Aadama sõnakuulmatuse tõttu
ning kanname kaasas kohtuotsust ja surma Aadama tõttu.
Kuid siis: "nõnda saavad ka selle ühe inimese kuulekuse läbi
paljud õigeks."
Ma ei tea vabastavamat mõtet.
Me ei saa küll piiblitekste paremusjärjestusse panna,
kuid on mõte sellest, et ühe inimese kuulekusest piisab,
et Jumal mind enda omana aktsepteerib.
Piisab Jeesuse kuulekusest.
Moraliseerimine üksikpattude üle, millest Paulus räägib 6. peatükis,
ei tähenda, et peaksime minema pattu tegema.
See tähendab, et Kristuse töö on nii suur,
et Tema tegudest ja kuulekusest piisab paljudeks pattudeks,
mida inimene on teinud. - Kõigile inimestele.
- Arm on saanud ülirohkeks, kus Kristuse töö vastu võetakse.
Paljud on mõistnud, et Jeesus suri meie eest ristil
ja maksis meie võla, kuid vähesed on mõistnud,
et usu tõttu pannakse kogu Tema elu ja kuulekus meie arvele,
nagu meie oleksime elanud Jeesuse kuulekat elu.
Selles asi ongi.
Kuigi algselt Püha Vaim tuleb ja osutab patule,
ning kirgastab Kristust
ja näitab Tema täiuslikku tööd inimsoo eest.
Kristus ei tule meie elus vaid mingeid üksiktegusid lappima.
Mõni võib minust valesti aru saada, kuid Jumal ei vaata inimsugu
kõigi üksikisikute heade ja halbade tegude järgi,
vaid Ta näeb inimsugu kahe inimsoo esindaja kaudu.
Otsustav on, kumma esindaja hulgast sind leitakse.
Kui oled Aadamas,
siis kõik Aadamat tabanud patt ja kohtumõistmine on ka sinu osa.
Kui sind leitakse Kristuses, kuulub sulle kogu Tema Kolgata töö,
ristisurm, kuulekus, ja sa oled täiesti vaba,
sõltumata sellest,
milline su isiklik elu tol hetkel, kui Kristusele loodad välja näeb.
See on väga hea uudis väsinud, nõrgale kristlasele.
Kui mõtled, et sa ei vea mõõtu välja,
siis Tema veab.
Kui imeline on minna palves Jumala ette,
ning kui südametunnistus ja kurat süüdistavad ...
Keegi ütles, et hingevaenlane ei pea meie kohta isegi valetama,
piisab tõestki.
Kui südametunnistus süüdistab kõige suhtes, mida on tehtud,
siis see ongi Kristuse ees tõde, kuid ka Jeesus on tõde.
Sel juhul läheneme Jumalale Kristuse kaudu Jeesuse nimes,
toetudes Tema lõpetatud tööle.
Jumal ei vaata meie pattudele, vaid Jeesuse veri peseb ja puhastab
ning teame, et Jumal kuuleb meie palveid.
Me ilmselt ei mõista kunagi, kui palju Kristus meie eest tegi
ja teeb: kõigepealt elas Ta meie eest täiusliku elu,
seejärel Ta suri meie eest, nüüd on Ta surnuist üles tõusnud
ja istub Isa paremal käel ning palvetab meie eest.
Kõike seda meie päästmiseks!
See on imeline evangeelium!
See on veel imelisem, kui mõistame oma algset olukorda.
Kalliskivi särab teravaimalt musta kanga taustal.
See vabastab pidevast, väärast oma elu inspekteerimisest.
Kui patu puhul pole asi vaid üksiktegudes,
mis ei tähenda, et võime patustada palju tahame,
kuid see tähendab, et lõpeb pidev enda inspekteerimine,
kas mul on õnnestunud vältida halbu tegusid
ja kas olen teinud piisavalt häid tegusid.
Usupuhastajad mõistsid oma kriitikas Rooma Katoliku kiriku suhtes,
et paljud üleliigsed religioossed rituaalid
olid täis mõtet mõistmatusest, et oleme Aadamas üleni patused;
et kogu meie olemus on patust rikutud.
Kui meis oleks midagi head, mida võiksime Jumalale tuua,
mingeid häid tegusid teha, võiks institutsioon kehtestada,
et neid ja neid häid tegusid tehes saab Jumala eest punkte koguda.
Pärispatu õpetus Piiblis nullib kõik need inimese katsed.
Pole midagi, mida võiksime Jumalale tuua.
On Kristus, kelle Jumal on meie eest andnud.
Käes on viimane saateminut.
Kas mitte just seda evangeeliumi ei peaks me rahvale kuulutama,
et meid ei süüdistataks moralismis,
kus seome inimese südametunnistuse väärade asjade külge.
Just see ongi evangeelium.
Selles on kui magnetis pluss- ja miinuspool
ning mõlemad peavad kohal olema; mõlemaid tuleb inimesele rääkida.
Samas seab see kuulutaja samale joonele kuulajatega.
Keegi ei saa ülalt alla öelda, et ta elu on õnnestunud,
kuna ta ei suitseta, ei joo jne, ja kõik ülejäänud on patused.
Ilma Kristuseta oleme kõik õnnetus olukorras.
Aitäh, Pasi Turunen, et valgustasid evangeeliumi.
Aitäh head vaatajad! Milline suurepärane uudis!
See toob uskliku ellu suure hingamise ja rahu.
Me ei kuuluta ennast, vaid Teda.
Kohtumiseni nädala pärast taas Piiblikohvikus!
Veel üks tähtis asi -
telesaadete tegemine on tiimitöö.
Minul on eesõigus kohtuda aina huvitavamate inimestega.
Kuid siin on ka režissööre, operaatoreid ja teisi tegelasi.
Me ei suuda seda teha ilma sinu abita.
Nagu igasugune teletöö, vajab seegi majanduslikke ressursse.
Kui soovid toetada TV7 Eesti tööd,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eur).
Lisainfo: www.tv7.ee
Loodan, et soovid osaleda selles saatetegemistöös!
Tõlge: Monika Jaaguri